П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/19784/21	
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши  в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради Одеського району Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року позивач  звернувся до суду з  позовом до відповідача та просив  визнати протиправним відмову Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки під реконструкцію нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з прибудовою та надбудовою додаткових поверхів за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ; зобов`язати Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки під реконструкцію нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з прибудовою та надбудовою додаткових поверхів за адресою; АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначалось, що у відповідача буди відсутні правові підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . діл. 24, АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим, відповідачем було порушено позивача на мирне володіння його власністю (яким у розумінні ст.1 Першого протоколу є і право користування), що полягає у перешкоджанні використанню земельної ділянки та реалізації права позивача на забудову земельної ділянки, що встановлено ч.4 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому відповідні дії відповідача, які полягають у відмові в наданні позивачу містобудівних умов та обмежень є протиправними.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022  року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одесі у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1  надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Доводами апеляційної скарги  зазначено,  що  обраний власником вид використання земельної ділянки не має виходити за межі певної категорії та має бути обраний з урахуванням містобудівної документації.  Апелянт вважає, що така підстава як не відповідність земельної ділянки намірам будівництва,  оскільки призначена для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення, не може бути підставою для відмови у надані  містобудівних умов та обмежень.  Апелянт звертає увагу, що судом повністю було проігноровано доводи про те, що для отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки разом із заявою було подано всі необхідні документи, визначені Законом, у зв`язку з чим, у відповідача були відсутні підстави для відмови у надані містобудівних умов.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу  зазначається,  що позивачу було відомо про невідповідність цільового призначення земельної ділянки до намірів забудови, та звертає увагу, що позивач звертався з заявою  про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває в оренді позивача та розгляд рішення перенесено на повторний розгляд після того як буде розроблена нова містобудівна документація.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено,  що 01.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради Одеського району Одеської області із заявою та відповідним пакетом документів згідно п.4 ст.9 Закону України «Про адміністративні послуги», в якій просила надати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , для реконструкції нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з прибудовою та надбудовою додаткових поверхів.
Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради Одеського району Одеської області у відповідь на вказане звернення листом від 14.04.2021 року повідомило ОСОБА_1 , що згідно з Договором оренди землі від              31.05.2018 р. та Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.09.2018 р. дані земельні ділянки призначені для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення, що не відповідає намірам будівництва, тому керуючись п..2 ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відмовило в наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в даному випадку було обґрунтовано відмовлено позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень на підставі п.2 ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у зв`язку з виявленням недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею                 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду  відповідає ,  а викладені у апеляційній  скарзі доводи апелянта є неприйнятні з огляду на наступне.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
Згідно з п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.
Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.
Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 року № 548, землі житлової та громадської забудови поділяються на землі житлової забудови (код 02) та землі громадської забудови (код 03). До земель житлової забудови належать землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва. До земель громадської забудови належать землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування.
Відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Згідно з ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
Згідно з ч.2 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Містобудівні умови, обмеження та технічні умови для проектування об`єктів будівництва в рамках здійснення державно-приватного партнерства або реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії, можуть надаватися приватному партнеру, концесіонеру на підставі документа, що засвідчує право користування земельною ділянкою, виданого підприємству, установі, організації, що є балансоутримувачем майна, що передається у концесію, за умови, що така земельна ділянка (або її частина) відповідно до положень договору необхідна для здійснення державно-приватного партнерства або реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії.
Відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000. У випадках, визначених частиною четвертою статті 34 цього Закону та частиною першою статті 12-1 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», кадастровий номер земельної ділянки зазначається у заяві за його наявності, а копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію додається до заяви за наявності. Інформацію про речове право на земельну ділянку, право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, відомості з Державного земельного кадастру уповноважені органи містобудування та архітектури отримують відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги». Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва. Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним. Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення). Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Згідно з ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстав такої відмови надається у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.
Відповідно до ч.6 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки віл 11.09.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Дараган І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 921, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельна ділянка, що розташована за адресою: Одеська обл., Одеський р-н., м. Южне, вул. Центральна, зем. діл. 24, АДРЕСА_3 , має цільове призначення - 03.15 для будівництва га обслуговування інших будівель громадської забудови, категорія земель - землі житлової та громадської забудови: вид використання - для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення.
Згідно з Схемою зонування території міста Южного розробленого в 2016 році та ДБН Б.1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території» земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відносяться до категорії Г-2 - Громадська зона населеного пункту, яка призначається для розміщення адміністративно-ділових, фінансових, науково-дослідних центрів, громадських установ і готельних комплексів, об`єктів культури, освіти, охорони здоров`я, спорту, торгівлі і громадського харчування, побутового обслуговування, відкритих стоянок автотранспорту, наземних і підземних гаражів і інших об`єктів, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності громадян, які потребують спеціальних заходів щодо забезпечення санітарної, екологічно та вибухопожежної безпеки.
З огляду на викладене, колегія суддів встановила, що земельна ділянка з кадастровим номером 5111700000:02:005:0373 площею 0,113 га має цільове призначення 03.15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, вид використання для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення, земельна ділянка з кадастровим номером 5111700000:02:005:0398 площею 0,1015 га має цільове призначення 03.15 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, вид використання для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення.
При цьому, в заяві позивач просив надати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для реконструкції нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з прибудовою та надбудовою додаткових поверхів.
Також, колегією суддів встановлено, що апелянтом було надано містобудівний розрахунок   «Реконструкція нежитлової будівлі - об`єкту незавершеного будівництва, 40% (сорок відсотків) готовності під багатоквартирний житловий будинок з прибудовою та надбудовою додаткових поверхів за адресою: АДРЕСА_3 » в якому проектними рішеннями передбачено наявність квартир 1 кімнатних, 2 кімнатних, про що зазначено на кресленнях в експлікації приміщень. Назва та план містобудівного розрахунку ніяк не підпадає під будівлі змішаного використання - з житловими приміщеннями у верхніх поверхах та розміщенням на нижніх поверхах об`єктів ділового, культурного, комерційного використання.
Колегія суддів зазначає, що  класифікація визначає поділ земель на окремі види цільового призначення в межах категорії земель, які характеризуються власним правовим режимом, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів тощо. Кожна земельна ділянка окрім категорії та виду цільового призначення має також вид використання, а містобудівне законодавство містить поняття функціонального призначення земельної ділянки. Функціональне призначення земельної ділянки не зазначається в документах на земельну ділянку, а міститься в містобудівній документації (генеральному плані населеного пункту, плані зонування території тощо). Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає містобудівній документації, забороняється.
Таким чином,  колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку  про те, що відповідачем в даному випадку було обґрунтовано відмовлено позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень на підставі п.2 ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у зв`язку з виявленням недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці.
Крім того, судом встановлено, що апелянт звертався  з клопотанням   про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5111700000:02:005:0398 з цільового призначення для обслуговування цеху виробничо-побутового призначення на житлово-готельний комплекс у зв`язку зі зміною виду використання земельної ділянки, що свідчить про те, що апелянту було відомо про невідповідність цільового призначення до його намірів забудови, в зв`язку з чим він клопотав про зміну цільового призначення. 
Суд встановив, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває в оренді громадянки ОСОБА_1 було перенесена на повторний розгляд після того як буде розроблена нова містобудівна документація.
Посилання апелянта, як на підставу для задоволення позову, що для належного виконання зобов`язань за договорами купівлі-продажу є надання відповідачем містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідач своїми діями фактично перешкоджає позивачу завершити будівництво об`єкту незавершеного будівництва, колегія суддів  вважає необґрунтованими та безпідставними, що здійснені з невірним тлумаченням норм законодавства.
Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України за порушення земельного законодавства, зокрема, невиконання вимог використання земель за цільовим призначенням, фізичні і юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.
Таким чином, будучи власником чи користувачем земельної ділянки, забудовник як користувач земельної ділянки несе відповідальність, насамперед, за дотримання вимог земельного законодавства і використання земельної ділянки за її цільовим та видовим призначенням.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає,  що   Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради Одеського району Одеської області, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим рішення суду про  відмову в задоволенні позову є обґрунтованим та скасуванню не підлягає.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення   суду першої інстанції  ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 262, 263,  308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022  року – залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя:                                                                                          Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

Суддя:                                                                                                             О.О. Кравець