ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 червня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/18618/21	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
  за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року (суддя Серьогіна О.В.) у справі №160/18618/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрика дверей «Будмайстер» про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                             в с т а н о в и В :
       
ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області № 0412/12227/12227/7 від 03.06.2021 року “Про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати”;
- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату з 01.02.2020 року відповідно до положень закону, середньомісячного заробітку, який вона мала до ушкодження та ступеня втрати працездатності.
В обґрунтування заявлених вимог посилалась на неправомірність розрахунку відповідачем щомісячної страхової виплати через включення до розрахунку періоду, за який заробітна плата не нараховувалася та не виплачувалася, що є порушенням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266, згідно з яким при розрахунку страхової виплати враховуються лише календарні місяці (дні) фактично відпрацьовані, а святкові та вихідні дні до такого розрахунку не включаються.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
За наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про те, що розрахунок щомісячної страхової виплати є обґрунтованим та відповідає механізму обчислення середньої заробітної плати для розрахунку страхових виплат, який визначено Порядком №1266. При цьому, суд першої інстанції не погодився з позицією позивачки про те, що святкові та вихідні дні до такого розрахунку не включаються, зазначивши те, що а ні Закон №1105-ХІV, а ні Порядок №1266 таких виключень не містять. Також, суд першої 
інстанції звернув увагу на те, що Порядок №1266 визначає механізм розрахунку середньої заробітної плати стосовно працевлаштованих осіб, які отримали травму в той час, як позивача в трудових відносинах з третьою особою не перебувала, а виконувала роботи на підставі укладеного договору підряду.
Не погодившись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивачка фактично посилається на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності трудових відносин між позивачкою та третьою особою. З цього приводу вказує на те, що такий факт встановлено не лише проведеними перевірками органів державного нагляду (контролю), а й рішенням суду, яке набрало законної сили та яким визнано факт перебування позивачки у трудових відносинах з ТОВ «Фабрика дверей «Будмастер». Оскільки позивача перебувала у трудових відносинах, то, за позицією останньої, на неї у повній мірі поширюються положення Порядку №1266 відповідно до яких при розрахунку середньої заробітної плати, з якої нараховуються страхові виплати, враховується лише фактично відпрацьований час (місяці, дні), а не святкові та вихідні дні, як то було зроблено відповідачем у спірному випадку.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість. Фактично позиція відповідача полягає у тому, що для вирішення спірних відносин є неважливим факт перебування позивачки у трудових відносинах чи виконання останньою роботи на підставі укладеної цивільно-правової угоди. Визначальним є те, як зазначає відповідач, що при розрахунку середньої заробітної плати включаються календарні дні, а не робочі дні, як на тому наполягала позивачка.
Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються сторонами,  свідчать про те, що ОСОБА_1 , починаючи з 30.07.2019 року перебуває на обліку в Павлоградському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області внаслідок нещасного випадку, який стався 04 грудня 2017 року під час роботи у ТОВ «Фабрика дверей «Будмайстер».
За висновком Павлоградської міжрайонної МСЕК від 14.11.2019 позиваці встановлена ІІІ група інвалідності та визначено 60% втрати працездатності.
Згідно первісного розрахунку щомісячної страхової виплати, який зроблено відповідачем, її розмір складав 3439,12грн. виходячи із розрахунку: 5731,86грн. х 60%, де 5731,86грн. – розмір середньомісячної заробітної плати з якої розраховуються щомісячні страхові виплати.
В подальшому розмір щомісячної страхової виплати був зменшений до 1719,56грн., виходячи із середньомісячної заробітної плати 2865,93грн. (2865,93грн. х 60%).
Підставою для зменшення розміру щомісячної страхової виплати став перерахунок відповідачем (як помилково здійснений) середньомісячної заробітної плати для призначення страхової виплати.
Згідно листа Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області від 07.07.2021 року потерпілій ОСОБА_1 проведено розрахунок середньомісячної зарплати для призначення виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, згідно якого: фактично відпрацьовані календарні дні: у листопаді 2017 року - 2, у грудні 2017 року - 3, нарахована зарплата у листопаді за 2 дні - 322,40 грн., у грудні за 3 дні зарплата – 0 грн., середня зарплата працівників, зайнятих в економіці України за листопад 2017 року - 7 478грн., за грудень 2017 року - 8 777,09 грн., всього - 16 255,77 грн., середня заробітна плата приведена до фактично відпрацьовано часу у листопаді 2017 року - 498,58 грн., у грудні 2017 року - 849,40 грн., коефіцієнт зарплати - 0,6466, середній заробіток складає 2 865,93 грн. (8 864,62 грн. - середньомісячна зарплата працівників х (0,6466:2) - коефіцієнт зарплати поділений на кількість місяців у розрахунковому періоді), з якої обчислена щомісячна страхова виплата у розмірі 1 719,56 грн. (2 865,93грн. х 60% втрати працездатності).
Позивачка, не погоджуючись з постановою Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області від 03.06.2021 року № 0412/12227/12227/7 « Про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати», згідно якої потерпілій ОСОБА_1 призначено щомісячну страхову виплату у розмірі 1 719,56 грн. із середньомісячної зарплати 2 865,93 грн., звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, фактично спірні відносини між сторонами виникли з приводу розрахунку розміру щомісячної страхової виплати.
За позицією позивачки такий розмір відповідачем визначено неправильно через неправильність визначення розміру середньомісячної заробітної плати до розрахунку якої включено дні (1-3 грудня 2017 року) за які нею заробітну плату отримано не було. Обгрунтовуючи таку позицію, позивачка посилається на Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266, згідно з яким, за її позицією, при розрахунку середньомісячної заробітної плати враховуються лише календарні місяці (дні) фактично відпрацьовані, а святкові та вихідні дні до такого розрахунку не включаються.
У свою чергу, позиція відповідача полягає у тому, що при розрахунку середньомісячної заробітної плати включаються календарні дні, а не робочі дні, як на тому наполягала позивачка, що прямо передбачено Порядком №1266. При цьому, вказаним Порядок визначено виключний перелік підстав за наявності яких календарні місяці, дні до розрахунку не включаються, але до таких виключень позивачка не відноситься.
Надаючи оцінку таким позиціям сторін, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Частиною першою статті 42 Закону № 1105-XIVвизначено, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.
Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не повинен перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв`язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята статті 42 Закону № 1105-XIV).
Механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці) визначає Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266(далі - Порядок № 1266).
Пунктом 3 Порядку № 1266 визначено, що середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).
Відповідно до пункту 11 Порядку № 1266 розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців за місцем роботи, де стався страховий випадок, починаючи з місяця, що передує місяцю настання страхового випадку.
Згідно абз.3 п.11 Порядку №1266 у разі коли застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше ніж календарний місяць за місцем роботи, де стався страховий випадок, середня заробітна плата обчислюється за фактично відпрацьований час (календарні дні) перед настанням страхового випадку.
Як зазначено вище, нещасний випадок з позивачкою, який визнано страховим випадком, мав місце 04 грудня 2017 року.
Позивачка перебувала в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабрика дверей «Будмастер» з 29.11.2017 (факт трудових відносин встановлено судовим рішенням в справі №185/7008/18).
Таким чином, оскільки позивачка перебувала у трудових відносинах менше ніж календарний місяць перед настанням страхового випадку, то при розрахунку розміру страхових виплат, відповідачем правомірно застосовано положення абз.3 п.11 Порядку №1266.
У свою чергу, абз.3 п.11 Порядку №1266 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється за фактично відпрацьований час (календарні дні).
Тобто, положення вказаної норми права свідчать про те, що при розрахунку середньомісячної заробітної плати включаються календарні дні фактично відпрацьованого часу, а не лише робочі дні, як на тому наполягала позивачка.
Таким чином, відповідачем, при розрахунку середньомісячної заробітної плати з якої визначається розмір страхових виплат, правомірно прийнято до уваги календарні дні фактично відпрацьованого часу до настання страхового випадку, у тому числі календарні дні 1-3 грудня 2017 року.
Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що застосовані в спірних відносинах положення Порядку №1266, якими визначено розрахунок середньомісячної заробітної плати (календарні дні), діють в редакції постанови КМУ від 26 червня 2015 року №439, якою фактично Порядок №1266 викладено в новій редакції, а тому посилання на роз`яснення профільного Міністерства щодо порядку розрахунку середньої заробітної плати, які надані до внесення змін до Порядку №1266, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.
З приводу аргументів позивачки про те, що судом першої інстанції не було враховано встановленого факту перебування позивачки в трудових відносинах, слід зазначити те, що для вирішення спірних відносин є неважливим факт перебування позивачки у трудових відносинах чи виконання останньою роботи на підставі укладеної цивільно-правової угоди. Визначальним є те,  що при розрахунку середньої заробітної плати, з якої визначається розмір страхових виплат, включаються календарні дні, а не робочі дні, як на тому наполягала позивачка.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі №160/18618/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному поряду у випадках та строки, передбачені ст.328, 329 КАС України.

Вступна та резолютивна частини проголошені 30.06.2022
Повний текст постанови складено 01.07.2022
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк