ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 травня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 340/6181/21	
(суддя Хилько Л.І., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною  скаргою Управління Держпраці у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі №340/6181/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант» до Управління Держпраці у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                                  ВСТАНОВИВ: 

Товариство з обмеженою відповідальністю «Л Гарант» 15 вересня 2021 року звернулося до суду з позовом до Управління Держпраці у Кіровоградській області згідно з яким просить визнати протиправною та скасувати постанову № КР6909/214/АВ/ТД-ФС від 16.08.2021 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення в розмірі 60000 грн.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем вимог статей 21 та 24 КЗпП України щодо фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року позов задоволено повністю. 
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не доведено того, що між позивачем та ОСОБА_1 були наявні ознаки трудових відносин, які, не оформлено у встановленому законом порядку. Також, суд першої інстанції зазначає про те, що відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що вантажний автомобіль ДАФ було передано позивачем в оренду ФОП ОСОБА_2 згідно з договором оренди транспортного засобу №09012017 від 09.01.2017 року та те, що згідно з наказом від 20.11.2018 року №6 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду водія ФОП ОСОБА_2 . Згідно з актом надання послуг від 26.01.2019 ТОВ «Нордекс-Груп» та ФОП ОСОБА_2 , останнім надано послуги з перевезення вантажу замовнику згідно з договором від 08.10.2015 року, при цьому вказане міжнародне перевезення через державний кордон 22.01.2019 року було здійснено водієм ОСОБА_1 з використанням орендованого у ТОВ «Гарант» транспортного засобу ДАФ.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що на час перетину кордону між ТОВ «Гарант» та водієм ОСОБА_1 не було укладено трудового договору, що свідчить про допуск позивачем ОСОБА_1 до роботи без оформлення трудового договору.
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 23.04.2021 року до відповідача надійшов лист Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 22.04.2021 року №2063/5/11-28-07-10-14 про надання інформації про залучення юридичними особами області водіїв для здійснення міжнародних перевезень, в якому зазначено, що за результатами опрацювання отриманої інформації встановлені факти не перебування водіїв у трудових відносинах з відповідними юридичними особами (а.с.45-46).
Враховуючи надану інформацію, 16.07.2021 року заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Пасічник Т.В. було складено службову записку з проханням прийняти рішення про проведення інспекційного відвідування у позивача (а.с.47).
За результатами розгляду інформації, що містилася у такій службовій записці, відповідачем видано наказ від 19.07.2021 № 771 «Про проведення інспекційного відвідування» та направлення від 19.07.2021 №771/02.19 на проведення інспекційного відвідування у ТОВ «Гарант» з 28.07.2021 року по 29.07.2021 року з питань виявлення неоформлених трудових відносин (а.с.48-49).
За результатами інспекційного відвідування складено акт №КР6909/214/АВ від 29.07.2021 року (а.с.50-53).
В акті зафіксовано, що відповідно до інформації наданої ГУ ДПС у Кіровоградській області від 22.04.2021 року №2063/5/11-28-07-10-14 станом на час перетину кордону встановлено факт не перебування водія ОСОБА_1 в трудових відносинах з ТОВ «Гарант» для здійснення міжнародних перевезень, про що свідчить вантажно-митна декларація №486235, оформлена 22.01.2019 року для здійснення переміщення товару через митницю України водієм ОСОБА_1 для здійснення міжнародних перевезень транспортним засобом державний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (UA).
Під час проведення інспекційного відвідування, заступнику головного бухгалтера ТОВ «Гарант» Романець Ірині Павлівні на додаток VІВЕR, було надіслано направлення на проведення інспекційного відвідування, відповідно до чого підприємством було надано копію Статуту, наказ про призначення директора товариства, виписку з ЄДРПОУ, довідку про взяття на облік платника податку, але жодних документів, які б підтверджували факт офіційного працевлаштування ОСОБА_1 надано не було. Згідно інформації ПФУ ОСОБА_1 22.01.2019 року не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Гарант». Отже, трудовий договір між ТОВ «Гарант» та ОСОБА_1 станом на час перетину кордону не був укладений, що свідчить, про те що ОСОБА_1 був допущений до роботи без оформлення трудових відносин.
29.07.2021 року було винесено припис про усунення виявлених порушень №КР6909/214/АВ/П та яким зобов`язано позивача усунути порушення ст.ст.21, 24 КЗпП України до 26.08.2021 року (а.с.54).
Доказів повідомлення позивача про розгляд справи про правопорушення законодавства про працю та зайнятість населення суду не надано.
16.08.2021 року відповідачем винесено постанову про накладення штрафу №КР6909/214/АВ/ТД-ФС, згідно з якою до позивача, за порушення ст.ст.21, 24 КЗпП України, застосовано штраф у розмірі 60000 грн (а.с.59).
Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до п. 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно із абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Відповідно до ч.4 ст.265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що необхідною умовою для притягнення до відповідальності осіб, які використовують найману працю без оформлення трудового договору, є, зокрема, фактичний допуск такого працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
Ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону праці» працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).
Згідно із ч.1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.24 КЗпП України).
З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
При цьому, слід також зазначити, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Визначальним для вирішення спірних правовідносин у зазначеній справі є наявність ознак трудових правовідносин між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 .
Натомість, відповідач притягуючи ТОВ «Гарант» до відповідальності за фактичний допуск до роботи водія - ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин не встановив чи виконував ОСОБА_1 під час перетину кордону 22.01.2019 року обов`язки водія саме ТОВ «Гарант».
Суд апеляційної інстанції зауважує, що не встановлення факту виконання ОСОБА_1 обов`язків водія саме ТОВ «Гарант» під час перетину кордону 22.01.2019 року виключає можливість того, що ОСОБА_1 був допущений до роботи саме позивачем без належного оформлення, як наслідок суд апеляційної інстанції зробив висновок про не встановлення відповідачем складу правопорушення за яке позивача притягнуто до відповідальності оскаржуваною постановою, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасування.
Разом з цим, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, відповідачем не надано оцінку та не спростовано доводи позивача про те, що вантажний автомобіль ДАФ було передано позивачем в оренду ФОП ОСОБА_2 згідно з договором оренди транспортного засобу №09012017 від 09.01.2017 року та те, що згідно з наказом від 20.11.2018 року №6 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду водія ФОП ОСОБА_2 . Згідно з актом надання послуг від 26.01.2019 ТОВ «Нордекс-Груп» та ФОП ОСОБА_2 , останнім надано послуги з перевезення вантажу замовнику згідно з договором від 08.10.2015 року, при цьому вказане міжнародне перевезення через державний кордон 22.01.2019 року було здійснено водієм ОСОБА_1 з використанням орендованого у ТОВ «Гарант» транспортного засобу ДАФ.
          На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Кіровоградській області – залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі №340/6181/21 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 24 травня 2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов