ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2306/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 квітня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Мельничука В.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та рішень, скасування таких рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить (з урахуванням заяви про зміну предмету позову): 
-          визнати протиправними дії Комісії по виконанню питання 4 порядку денного Протоколу №1 засідання Комісії від 25 січня 2019 року;
-          визнати протиправним та скасувати рішення Комісії по виконанню пункту 4 порядку денного Протоколу №1 засідання Комісії від 25 січня 2019 року;
-          визнати протиправним та скасувати рішення, прийняте за результатами розгляду пункту 10 порядку денного засідання Комісії, закріплене Протоколом №2 від 15 лютого 2019 року, яким вирішено: визначити переможцем конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «А» в системі правосуддя заступника Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно чинного законодавства оголошення конкурсу відбувається виключно у тому разі, якщо посада державної служби, на зайняття якої конкурс оголошується, є вакантною на момент прийняття рішення про оголошення конкурсу, тому, на її думку, Вища рада правосуддя може оголосити конкурс на зазначену посаду лише після того, як зазначена посада стане вакантною, тобто вільною, коли державна служба позивача, яка є заступником Голови Державної судової адміністрації України з 04 червня 2014 року по теперішній час, призначеним відповідно до рішення Ради суддів України від 23 травня 2014 року №32, буде припинена з конкретної підстави, передбаченої Законом України «Про державну службу». Позивач стверджує, що, затвердивши Умови проведення конкурсу на зайняття посади Голови Державної судової адміністрації України із спеціальними вимогами, зокрема, щодо наявності у кандидата вищої освіти в галузі знань «Право», ступеня вищої освіти - магістр, загальний стаж роботи - не менше десяти років у галузі права, Комісія унеможливила її участь у цьому конкурсі через штучно утворену невідповідність новим спеціальним кваліфікаційним вимогам, чим вийшла за межі своїх повноважень та діяла не у спосіб, визначений Конституцією та законами України, що призвело до дискримінації громадян у розумінні статей 24 та 38 Конституції України. Позивач стверджує, що ОСОБА_3 одночасно брав участь в організації проведення конкурсу на зайняття посад Голови Державної судової адміністрації України та його заступника та заявив себе кандидатом на участь у конкурсі на зайняття такої посади, тобто, в умовах наявного реального конфлікту інтересів, що суперечить вимогам пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та зазначає, що оскаржити до суду рішення конкурсної комісії має право учасник конкурсу, який не пройшов конкурсного відбору, а оскільки ОСОБА_1 участі у конкурсі на зайняття посад державної служби категорії «А» не брала, то остання позбавлена права оскарження будь-яких рішень Комісії. Крім того, станом на 25 січня 2019 року жодних визначених законодавством заборон щодо початку процедури конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя не існувало, рішення Комісії від 17 січня 2019 року №142/0/15-19 є чинним, тому Комісія діяла виключно в межах своїх повноважень.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. При цьому вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що не допускається оголошення та проведення конкурсу на заняття посади, яка не є вакантною. Вказує на наявність конфлікту інтересів у ОСОБА_3 при підготовці та проведенні конкурсу на посади.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та рішень, скасування таких рішень.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення норм чинного законодавства з боку відповідача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Щодо права позивача на оскарження рішень конкурсної комісії щодо конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації України колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55,64,124 Конституції України (справа за зверненням жителів м. Жовті Води) частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.
Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.
Отже, частина перша статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення конституційних прав та свобод людини і громадянина - право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
З матеріалів справи встановлено, що позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом як особа, що обіймає посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України. 
За результатами конкурсу на зайняття посади заступника Голови Державної судової адміністрації України Комісія зобов`язана прийняти рішення про призначення переможця конкурсу на посаду заступника Голови зазначеного органу, при цьому ж позивач наводить аргументи щодо обмеження її права в участі у конкурсі затвердженими Умовами та додатковими у порівнянні з існуючими кваліфікаційними вимогами до кандидатів.
Таким чином проведення конкурсу та визначення переможця за логікою матимуть наслідками призначення на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України іншої особи - переможця конкурсу, що безумовно зачіпає конституційні права позивача на працю, а також державні гарантії від незаконного звільнення.
За таких обставин суд першої інстанції вірно вважає помилковими твердження відповідача щодо відсутності права позивача на звернення до суду з даним адміністративним позовом з підстав не прийняття участі у конкурсі на посаду державної служби категорії «А» в Державній судовій адміністрації України.
Щодо можливості оголошення та проведення конкурсу на заняття посади, колегія суддів зазначає наступне.
Рішенням Ради суддів України від 23 травня 2014 року №32 ОСОБА_1 призначено на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 127 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI та Положення про Раду суддів України, затвердженого Х позачерговим з`їздом суддів України від 16 вересня 2010 року (зазначені документи в редакції, чинній на час призначення позивача на посаду).
Посада заступника Голови Державної судової адміністрації України є безстроковою та належить до посад державної служби категорії «А» (вищий корпус державної служби) відповідно до статті 6 Закону України «Про державну службу» (в редакції від 10 грудня 2015 року №889-VIІІ).
З 30 вересня 2016 року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 02 червня 2016 року №1402-VIІІ (далі - Закон №1402-VIІІ), відповідно до якого, зокрема, змінено порядок призначення та звільнення з посад Голови державної судової адміністрації України та його заступників.
Згідно з положеннями частин другої, шостої статті 153 Закону №1402-VIІІ Голова Державної судової адміністрації України має заступників, які призначаються на посаду і звільняються з посади Вищою радою правосуддя відповідно до законодавства про державну службу. Призначення заступника Голови Державної судової адміністрації України здійснюється на конкурсній основі.
Повноваження Вищої ради правосуддя призначати та звільняти з посад Голову Державної судової адміністрації України та його заступників передбачені також статтею 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIІІ (набрав чинності 05 січня 2017 року).
Пунктом 35 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIІІ передбачено, що Голова Державної судової адміністрації України, заступники Голови Державної судової адміністрації України продовжують виконувати свої повноваження до призначення Голови Державної судової адміністрації України та його заступників відповідно до цього Закону.
Вищою радою правосуддя 17 січня 2019 року прийнято рішення №142/0/15-19 про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя, а саме: Голови Державної судової адміністрації України та заступника Голови Державної судової адміністрації України, а також про затвердження Умов проведення конкурсу, оформлених додатком до рішення, у тому числі й кваліфікаційні вимоги.
Пунктом 2 зазначеного рішення Вища рада правосуддя доручила заступнику Голови Державної судової адміністрації України Гізатуліній Людмилі Василівні продовжувати виконувати свої повноваження до призначення Голови Державної судової адміністрації України відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з положеннями частин першої та другої ст.22 Закону України «Про державну службу» з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття вакантної посади державної служби відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби (далі - Порядок проведення конкурсу), що затверджується Кабінетом Міністрів України. Проведення конкурсу здійснюється з урахуванням рівня професійної компетентності, особистих якостей і досягнень кандидатів на зайняття вакантної посади. Особливості проведення конкурсу державних службовців на посади в органах судової влади визначаються законом.
Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про державну службу» інформація про вакантну посаду державної служби оприлюднюється на офіційних веб-сайтах державного органу, в якому проводиться конкурс, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, відповідно до цього Закону та Порядку проведення конкурсу.
Рішення про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби категорії «А» приймає суб`єкт призначення відповідно до частини другої статті 23 Закону України «Про державну службу».
Частиною шостою статті 31 Закону України «Про державну службу» передбачено, що з метою безперебійного функціонування державного органу одночасно з прийняттям рішення про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби до призначення особи на таку посаду суб`єкт призначення може прийняти рішення про тимчасове покладення виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби категорії «А» на одного із заступників або на одного з керівників самостійних структурних підрозділів цього державного органу.
Зміст Закону №1402-VIІІ не вказує на наявність винятків з цього правила чи будь-яких особливостей застосування в органах судової влади, а також не містить норм, які б дозволяли будь-якому суб`єкту призначення оголошувати конкурс на зайняття тієї посади державної служби в судах, органах та установах системи правосуддя, що є зайнятою та не є вакантною на момент оголошення конкурсу.
Порядок проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №246, та Положення про проведення конкурсів для призначення на посади державних службовців в судах, органах та установах системи правосуддя, затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 05 вересня 2017 року №2646/0/15-17, також вказують на те, що конкурс проводиться на зайняття саме вакантної посади державної служби.
З викладеного вбачається, що відповідно до Закону України «Про державну службу», а також інших нормативно-правових актів, наведених вище, оголошення конкурсу відбувається у тому разі, якщо посада державної служби, на зайняття якої оголошується конкурс, є вакантною на момент прийняття рішення про оголошення конкурсу.
Відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року №5067-VІ вакансія - це вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.
Такої ж позиції притримується Національне агентство України з питань державної служби, яке у листі від 01 лютого 2019 року №491/20-19 (міститься в матеріалах справи т.1 а.с.46-48) зазначає, що законами України не передбачено оголошення конкурсу на посади державної служби, які не є вакантними, а окрім цього, зазначений орган оцінює рішення Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року №142/0/15-19 «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації України» прийнятим з порушенням вимог закону, у зв`язку з чим запропоновував Вищій раді правосуддя розглянути питання про скасування згаданого рішення щодо оголошення конкурсів на посади державної служби, які не є вакантними відповідно до закону.
Такі ж висновки вбачаються з листів Головного науково-експертного управління Апарату Верховної ради України за №16/5-1(21688) від 04 лютого 2019 року та Комітету з питань державного будівництва, регіональної політики та місцевого самоврядування Верховної Ради України від 07 лютого 2019 року №04-14/13-454 (наявні у справі). Зокрема, у листах зазначено, що для належного забезпечення проведення конкурсу на посади Голови Державної судової адміністрації України та його заступників до пункту 35 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» слід внести відповідні зміни, без яких для оголошення і проведення конкурсу на вказані посади, що не є вакантними на час оголошення конкурсу, немає передбачених законом підстав. Конкурси на заміщення вакантних посад державних службовців, зокрема, категорії «А», можуть проводитися лише щодо вакантних посад.
Відповідно до частини четвертої статті 151 Закону №1402-VІІІ правовий статус посадових осіб Державної судової адміністрації України, її територіальних управлінь визначається Законом України «Про державну службу».
Підстави припинення державної служби визначені статтею 83 Закону України «Про державну службу».
Перелік підстав припинення державної служби, визначених статтею 83 Закону України «Про державну службу», є вичерпним.
Отже, з огляду на зазначене, пункт 35 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІІ слід розглядати як додаткову до Закону України «Про державну службу» умову, що підтверджує та гарантує продовження виконання державним службовцем, у даному випадку позивачем, своїх повноважень заступника Голови Державної судової адміністрації України, як призначеного до набрання чинності Законом №1402-VІІІ, та після набрання ним чинності, допоки не настане підстава для припинення державної служби. При цьому пункт 35 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІІ не створює інших, ніж визначені у статті 83 Закону України «Про державну службу», підстав припинення державної служби.
Як зазначає позивач, на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України вона призначена Радою суддів України у 2014 році на законних підставах, з додержанням порядку, передбаченого чинним на той час законодавством, та перебуває на посаді без визначення конкретного строку, тобто безстроково. При цьому, на ОСОБА_1 поширюються принципи проходження державної служби та службової кар`єри, визначені Законом України «Про державну службу».
У той же час, відповідно до Закону України №1402-VІІІ змінено порядок призначення на посаду Голови Державної судової адміністрації України, а саме: згідно статті 153 зазначеного Закону призначення на зазначену посаду здійснює Вища рада правосуддя на конкурсній основі.
Таким чином, Вища рада правосуддя може оголосити конкурс на зайняття посади державної служби категорії «А» в Державній судовій адміністрації України та здійснювати призначення на цю посаду відповідно до статті 153 Закону, але з чітким додержанням приписів статей 22,23 Закону України «Про державну службу» - лише після того, як зазначена посада стане вакантною, вільною, коли державна служба позивача буде припинена з конкретної підстави, передбаченої Законом України «Про державну службу».
Разом із тим, право на працю означає не гарантування державою працевлаштування кожній особі, а забезпечення саме рівних можливостей для реалізації цього права.
Законодавець запровадив низку детальних норм стосовно доступу, перебування та припинення відносин у сфері державної служби з метою забезпечення балансу публічних і приватних інтересів держави й особи. Цей баланс проявляється у тому числі в дотриманні принципів справедливості, рівності та співмірності при встановленні обмежень, пов`язаних з доступом до державної служби, перебування в ній та її припиненню. При цьому такі принципи мають бути формально визначеними, чіткими, не допускати розширювального тлумачення і, як наслідок, вільного застосування, зокрема, у конкретному випадку припинення такої служби. 
Тобто, законодавець наділяє державного службовця, у тому числі посада якого відноситься до категорії «А», специфічними гарантіями, однією з яких є наявність виключного кола підстав припинення служби в органах державної влади, місцевого самоврядування та інших органах.
Відповідачем процедура ухвалення оскаржуваного рішення дотримана, а наявність спору у справі викликана, зокрема, колізією вищевикладених правових норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про державну службу».
Зважаючи на встановлені у справі обставини, а також на те, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» був прийнятий пізніше (02 червня 2016 року), ніж Закон України «Про державну службу» (10 грудня 2015 року), колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення Закону №1402-VІІІ, який був спеціально прийнятий парламентом з метою визначення організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача на відсутність повноважень у відповідача на оголошення конкурсу на посади Голови Державної судової адміністрації України та його заступника, так як такі на час ухвалення оскаржуваного рішення не були вакантними, оскільки шляхом оголошення конкурсу Вища рада правосуддя виконала свій обов`язок призначити на конкурсній основі Голову та заступника Голови Державної судової адміністрації України згідно з вимогами пункту 35 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ.
Також, не приймаються до уваги доводи позивача, що Вища рада правосуддя затвердила умови проведення конкурсу на зайняття посад Голови та заступника Голови Державної судової адміністрації України, згідно з якими ввела спеціальні вимоги до осіб, які претендують на вказані посади, обмеживши конституційне право на доступ до державної служби позивачу, що передусім порушило принцип рівності усіх перед законом та призвело до дискримінації громадян, у тому числі позивача, оскільки згідно з частиною четвертою статті 20 Закону №889-VІІІ особи, які претендують на зайняття посад державної служби категорії «А» мають відповідати типовим вимогам (включаючи спеціальні), затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Відповідні вимоги затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 №448 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №835).
Розділ ІІ типових вимог до осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорії «А», передбачає можливість визначити спеціальні кваліфікаційні вимоги до кандидатів щодо освіти та досвіду роботи, а отже Вища рада правосуддя, затвердивши такі, діяла в межах наданих їй повноважень.
Щодо наявності конфлікту інтересів у ОСОБА_3 при підготовці та проведенні конкурсу на посади, колегія суддів зазначає наступне.
На момент прийняття Вищою радою правосуддя рішення №142/0/15-19 та проведення конкурсу на зайняття посади Голови Державної судової адміністрації України та його заступника ОСОБА_3 обіймав посаду керівника секретаріату Вищої ради правосуддя.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» організаційне, інформаційно-довідкове та інше забезпечення діяльності Вищої ради правосуддя та її органів здійснює секретаріат.
Положення про секретаріат Вищої ради правосуддя затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 23 березня 2017 року №579/0/15-17, відповідно до пункту 1.1 якого секретаріат виконує організаційну, правову, аналітичну, інформаційно-довідкову та матеріально-технічну роботу із забезпечення діяльності Вищої ради правосуддя та її органів у здійсненні повноважень, визначених Конституцією України, Законами України «Про Вищу раду правосуддя», «Про судоустрій і статус суддів», іншими законами та нормативно-правовими актами, Регламентом Вищої ради правосуддя.
Виходячи з положень зазначених законів та інших нормативно-правових актів, на секретаріат Вищої ради правосуддя покладено обов`язки з вивчення матеріалів з питань, що належать до повноважень Вищої ради правосуддя, підготовки відповідних проектів рішень, а окрім того, секретаріат має інші повноваження щодо взаємодії зі структурними підрозділами та працівниками Вищої ради правосуддя.
Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» секретаріат Вищої ради правосуддя очолює керівник. Відповідно до Положення про секретаріат Вищої ради правосуддя керує секретаріатом та організовує його роботу керівник секретаріату, який є керівником державної служби в Раді.
На думку позивача, під час виконання повноважень ОСОБА_3 мав безпосередній вплив на розгляд працівниками секретаріату питань, що віднесено до компетенції Вищої ради правосуддя, фактично здійснював керівництво розробкою проектів всіх рішень, прийнятих Вищою радою правосуддя на виконання своїх повноважень. При цьому, визначення умов проведення конкурсу та вимог до кандидатів на посаду, а також розробку проекту відповідного рішення Вищої ради правосуддя здійснював секретаріат на чолі з ОСОБА_3 , який мав вплив на зміст ситуаційних завдань та був обізнаний із змістом ситуаційних завдань, поданих для вирішення кандидатами на посаду Голови Державної судової адміністрації України та його заступників.
У свою чергу відповідачем стверджується, що ОСОБА_3 не мав доступу до матеріалів, пов`язаних з проведенням конкурсу, приймав у ньому участь як звичайний кандидат, на тих самих умовах, які передбачені для усіх інших осіб. Разом з тим, зазначеними учасниками процесу не заперечуються обставини участі ОСОБА_3 у конкурсі на зайняття посади Голови Державної судової адміністрації України та одночасного виконання ним же обов`язків керівника секретаріату Вищої ради правосуддя.
Як вбачається з листа Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції від 08 липня 2019 року №31-12/55975, наданого на адвокатський запит від 05 липня 2019 року представника позивача - адвоката Цвєткової К., уповноваженою особою Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції 02 липня 2019 року складено протокол №31-03/264 про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 1728 КУпАП стосовно керівника секретаріату Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 .
Із змісту зазначеного протоколу вбачається наступне: ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді керівника секретаріату Вищої ради правосуддя, як суб`єкт, визначений у підпункті «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», на якого поширюється дія цього Закону, під час проведення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації України (конкурс відбувався з 17 січня по 15 лютого 2019 року) всупереч вимогам частини першої статті 43 Закону України «Про запобігання корупції» використав інформацію з обмеженим доступом, що стала йому відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень, а саме: з метою успішного складання іспиту під час перевірки рівня володіння іноземною мовою ним, як кандидатом на зайняття посади Голови Державної судової адміністрації України (15 лютого 2019 року) використано інформаційні матеріали для перевірки кваліфікаційної вимог «Володіння іноземною мовою» кандидатів на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації України у рамках реалізації договору від 18 жовтня 2018 року №12-К, укладеного між Національним агентством України з питань державної служби та Вищою радою правосуддя.
У зазначеному Договорі зазначено, що однією із сторін укладення договору є керівник секретаріату Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 - сторона, яка одержує інформацію. Національне агентство України з питань державної служби передає стороні, яка одержує інформаційні матеріали для перевірки кваліфікаційної вимоги «Володіння іноземною мовою» кандидатів на зайняття посад державної служби категорії «А», а саме: 2 варіанти лексико-граматичного тексту з англійської мови та варіанти правильних відповідей на них; 1 варіант лексико-граматичного тексту з французької мови та варіанти правильних відповідей на них; примірники текстів для перевірки розуміння письмового тексту англійською мовою; примірники текстів для перевірки розуміння письмового тексту французькою мовою; аудіо записи для перевірки умінь і навичок сприйняття усного мовлення (аудіювання) та їх текстова роз шифровка.
Окрім того, пунктом 1.4 Договору встановлено, що Національне агентство з питань державної служби передає стороні, яка отримує, інформацію на підставі актів приймання-передачі.
На виконання умов Договору 18 жовтня 2018 року підписано Акт приймання-передачі конфіденційної інформації за договором про конфіденційність і нерозголошення інформації від 18 жовтня 2018 року №12-К між Національним агентством з питань державної служби та Вищою радою правосуддя. Згідно з Актом ОСОБА_3 як керівником секретаріату Вищої ради правосуддя отримано інформаційні матеріали, у яких були відповіді для перевірки кваліфікаційної вимоги «Володіння іноземною мовою» кандидатів на зайняття посад державної служби категорії «А».
Зазначене підтверджується підписами на Акті керівника секретаріату Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 та Голови Національного агентства України з питань державної служби ОСОБА_4 .
Надалі, зазначені матеріали використані 15 лютого 2019 року під час проведення конкурсу для оцінювання рівня володіння іноземною мовою кандидатами на зайняття вакантних посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя Голови Державної судової адміністрації України та його заступників, участь у якому взяв ОСОБА_3 .
Про використання зазначених інформаційних матеріалів ОСОБА_3 під час проведення конкурсу свідчать, зокрема, протокол засідання Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя від 15 лютого 2019 року №2 та відомість про результати перевірки вирішення завдань щодо володіння іноземною мовою, яка є однією з офіційних мов Ради Європи, кандидатів на зайняття посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя Голови Державної судової адміністрації України та його заступника, які підтверджують одержання ОСОБА_3 найвищої оцінки за результатами перевірки вирішення завдань щодо володіння іноземною мовою.
За висновками Національного агентства з питань запобігання корупції керівник секретаріату Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 , як кандидат на зайняття посади державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації України під час проведення конкурсу, використовуючи своє службове становище в порушення вимог частини першої статті 43 Закону України «Про запобігання корупції», діючи умисно, у своїх особистих інтересах, з метою успішного проходження зазначеного конкурсного відбору незаконно використав інформацію з обмеженим доступом, що стала відома йому у зв`язку з виконанням службових обов`язків, чим порушив вимоги, передбачені частиною першою статті 43 Закону України «Про запобігання корупції».
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року у справі №761/26744/19 за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за статтею 172-8 КУпАП останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-8 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.
Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 , постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-8 КУпАП, скасовано, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, матеріали справи не містять доказів безпосереднього впливу ОСОБА_3 на організацію порядку проведення конкурсу стосовно встановлення умов останнього та вимог до кандидатів на посаду, а також можливість впливу на розгляд працівниками секретаріату процедурних питань, віднесених до повноважень Вищої ради правосуддя.
З огляду на заявлені позовні вимоги, а також дослідженням змісту питання 4 порядку денного Протоколу №1 засідання Комісії від 25 січня 2019 року встановлено таке його формулювання: про організацію проведення перевірки володіння іноземними мовами кандидатами на зайняття посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя Голови Державної судової адміністрації України та його заступника.
На виконання вказаного пункту порядку денного Комісія вирішила: провести перевірку володіння іноземною мовою, яка є однією з офіційних мов Ради Європи, кандидатами на зайняття посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя Голови Державної судової адміністрації України та його заступника о 10.00 08 лютого 2019 року тривалістю 2 години з моменту отримання кандидатами завдань, з яких 15 хвилин на аудіювання під час засідання комітету з відбору кандидатів на зайняття вакантних посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя Комісії за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції вірно вказав, що в цій частині позовні вимоги позивача не узгоджуються з підставами та обґрунтуваннями, наведеними ним же у позовній заяві, оскільки стосовно зазначеного пункту порядку денного Протоколу №1 від 25 січня 2019 року позивачем не наведено доводів щодо конкретних дій Комісії, направлених на порушення його прав та законних інтересів.
Також дослідженням змісту пункту 10 порядку денного засідання Комісії, закріпленого Протоколом №2 від 15 лютого 2019 року, встановлено таке його формулювання: визначити переможцем конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «А» в системі правосуддя заступника Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_2 .
Отже, позивачем в цій частині фактично ставиться питання щодо визнання протиправним та скасування рішення Комісії щодо визначення переможцем конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «А» в системі правосуддя заступника Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_2 , оформленого Протоколом №2 від 15 лютого 2019 року. 
Такі вимоги позивач переважно пов`язує з незаконністю призначення конкурсу на посаду, яка не є вакантною.
Однак враховуючи встановленні обставини по даній справі, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення таких вимог позивача.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 25.04.2022.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              В.П. Мельничук