Справа № 127/35406/21
Провадження № 22-ц/801/1209/2022
Категорія: 9
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2022 року	Справа № 127/35406/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В., 
               за участю секретаря судового засідання Олійник Г.Є., 
                за участю сторін: позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/35406/21 запозовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області про визнання незаконності реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та знесення самочинно збудованого житлового будинку, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року,яке ухвалене суддею Дерновою В.В. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 09 травня 2022 року,

в с т а н о в и в :

В грудні 2021 року ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області про визнання незаконності реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та знесення самочинно збудованого житлового будинку, мотивуючи позовні вимоги тим, що 17 травня 2012 року ОСОБА_3 розпочав самочинне будівництво двоповерхового житлового будинку з мансардним поверхом та підвальним приміщенням на земельній ділянці у АДРЕСА_1 , яка межує із земельною ділянкою позивача.
Під час будівництва котловану для вказаного будинку порушено вимоги ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених Наказом Держкоммістобудування № 44 від 14 квітня 1992 року (далі – ДБН 360-92**), що завдало значної шкоди житловому будинку позивача, яка полягає у тому, що внаслідок недотримання відстаней (побутових розривів) між будинками, роботи важкої техніки, яка працювала ближче одного метра від будинку позивача, стіни останнього, не витримавши навантаження, дали тріщини, які ОСОБА_3 добровільно усунути відмовився та продовжив самочинне будівництво з порушенням вимог чинного законодавства.
Внаслідок незаконних дій забудовника позивач неодноразово звертався із заявами до Департаменту ДАБІ у Вінницькій області з проханням вжити заходів щодо недопущення порушення його прав ОСОБА_3 та недопущення подальшої руйнації його будинку, однак департаментом не було вжито жодних дій щодо припинення будівельних робіт та приведення об`єкта будівництва у відповідність до вимог чинного законодавства.
З огляду на вказане, позивач звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності Департаменту ДАБІ у Вінницькій області та зобов`язання вжити заходи до зупинення відповідних робіт.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року в адміністративній справі № 802/494/14-а, залишеною без змін судом апеляційної інстанції, вказані позовні вимоги задоволено частково. Проте, чинне судове рішення Департамент ДАБІ у Вінницькій області не виконував, а самочинне будівництво ОСОБА_3 не припинив.
Позивач зазначає, що ним використано усі передбачені законом України заходи щодо реагування та притягнення ОСОБА_3 до відповідальності та зобов`язання його провести перебудову, однак останній продовжив будівництво, тому, в даному випадку, проста перебудова самочинного будівництва не призведе до приведення її у відповідність до вимог ДБН 360-92**, отже єдиним можливим захистом прав ОСОБА_1 є знесення самочинно збудованої нерухомості, яка порушує його права як власника будинку, що знаходиться на суміжній земельній ділянці.
Так, ОСОБА_3 під час будівництва не дотримався вимог протипожежних норм, згідно з яких відстань між будинками має бути не менше 9 метрів. Крім того, забудовником не дотримано вимог ДБН 360-92**, відповідно до яких між довгими сторонами житлових будинків заввишки 2-3 поверхи потрібно дотримуватись відстані (побутові розриви) не менше 15 метрів, а заввишки 4 поверхи і більше - 20 метрів, між довгими сторонами і торцями з вікнами із житлових кімнат цих будинків – не менше 15 метрів. Водночас, при різних вимогах (протипожежних, санітарно-гігієнічних та ін.) до мінімально допустимих відстаней між будинками і спорудами треба приймати величини, найбільші з них. Між чотириповерховим житловим будинком, який побудував ОСОБА_3 , та будинком позивача не витримано навіть шести метрів, при обов`язкових мінімальних 15 метрах.
Окрім того, ОСОБА_3 , незважаючи на те, що згідно з будівельним паспортом отримав дозвіл на будівництво двоквартирного, двоповерхового житлового будинку садибного типу, самочинно збудував одноквартирний чотирьохповерховий житловий будинок.
23 вересня 2015 року Департамент ДАБІ у Вінницькій області зареєстрував декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, а саме: житлового будинку на АДРЕСА_2 .
19 листопада 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення № 26276186 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 прав та їх обтяжень на житловий будинок на АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право власності на вказаний будинок серії НОМЕР_1 (індексний номер: 47937972).
26 вересня 2016 року, між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, відповідно до якого будинок перейшов у власність відповідача ОСОБА_2 
ОСОБА_1 зазначає, що спірна будівля збудована близько до його будинку, а тому, у випадку пожежі, вогонь може перекинутись на нього та знищити все майно, позбавити позивача життя та нанести шкоду здоров`ю осіб, які будуть знаходитись в його будинку, що свідчить про порушення його цивільних прав та інтересів.
Пославшись на викладене та на те, що Департамент ДАБІ у Вінницькій області не виконав покладеного на нього обов`язку щодо перевірки повноти даних, зазначених у декларації про готовність об`єкта до експлуатації під час її подання,  ОСОБА_1  просив суд визнати незаконність реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та знести самочинно збудований житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_3 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_4 зазначив, що оскаржуване рішення вважає законними та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у справі № 127/21328/19 було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом було встановлено такі обставини. 

Відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 24 травня 2012 року ОСОБА_3 , відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», повідомив Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області про початок виконання будівельних робіт: будівництва двоквартирного, двоповерхового приватного житлового будинку, замість старого на приватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_3 , загальною площею 299,48 кв.м, будівельний паспорт № 76 від 07 липня 2012 року, затверджений замовником 07 липня 2012 року, код 1110.3, категорія складності об`єкта – ІІ (документ, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою або договір суперфіцію - державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ № 304877, виданий 07 травня 2012 року, площа земельної ділянки – 0,0506 га). 

18 жовтня 2012 року головним державним інспектором відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об`єктів та державного ринкового нагляду №2 інспекції державно-будівельного контролю у Вінницькій області Слободянюком Є.В. складено акт 970-ПП перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил забудовником ОСОБА_3 у АДРЕСА_3 ; за результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_3 з відхиленням від проектної документації виконував будівельні роботи з будівництва житлового будинку по АДРЕСА_3 , а саме: розміщення будівлі не відповідає схемі генерального плану, що є додатком до будівельного паспорту № 76 від 2012 року (відстань до сусіднього житлового будинку складає 7,40 м замість необхідних 8,0 м), що є порушенням Закону України «Про архітектурну діяльність».

13 січня 2014 року головним державним інспектором по м. Вінниця управління контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів та державного ринкового нагляду № 2 інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області Слободянюком Є.В. за результатами позапланової перевірки, проведеної на будівництві житлового будинку по АДРЕСА_3 встановлено, що ОСОБА_3 будівельні роботи виконуються з відхиленням від проектної документації, тому винесено припис 1-Сл про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, у якому поставлена вимога до ОСОБА_3 привести документацію у відповідність до вимог законодавства в сфері містобудування. 

23 вересня 2015 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області зареєстровано декларацію № ВН142152642626 про готовність до експлуатації об`єкта - будівництво двоквартирного, двоповерхового приватного житлового будинку замість старого на приватизованій земельній ділянці (квартира АДРЕСА_4 , код 1110.3, категорія складності – II.

Згідно з додатком № 3/26 до рішення виконкому Вінницької міської ради № 200 від 04 червня 1987 року будинку з існуючим АДРЕСА_3 присвоєно № 11.

Згідно з додатком № 3/26 до рішення виконкому Вінницької міської ради № 200 від 04 червня 1987 року будинку з існуючим АДРЕСА_1 присвоєно № 13.

19 серпня 2015 року було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , у якому зазначено, що власниками цього будинку є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 листопада 2015 року (серія СТА 318708, індексний номер 47937972), житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 258,8 кв. м., належав на праві спільної часткової власності (23/25 часток) ОСОБА_3 .

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 92558206 від 21 липня 2017 року на підставі договору дарування від 26 вересня 2016 року 23/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 належать ОСОБА_2 , а 2/25 часток цього будинку з 19 листопада 2015 року належать ОСОБА_5 

13 січня 2014 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 з відхиленням від проектної документації виконує будівельні роботи з будівництва житлового будинку по АДРЕСА_3 , заступником начальника інспекції Держархбудконтролю у Вінницькій області, винесено постанову № 26 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. 

Відповідно до витягу з протоколу № 6 засідання комісії зі спорів в сфері містобудування від 05 березня 2014 року, враховуючи висновок експерта Сивенюка І.М. від 24 лютого 2014 року про те, що розпочатий будівництвом будинок по АДРЕСА_3 є двоповерховим з мансардним поверхом, комісія вирішила рекомендувати ДАМтаК міської ради видати новий будівельний паспорт на будівництво двоквартирного двоповерхового житлового будинку з мансардним поверхом, скасувати будівельний паспорт від 07 липня 2012 року № 211. 

У висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 10 листопада 2014 року за № 713/714/14-21, зокрема, встановлено, що проектна документація (зміни) на будівництво приватного житлового будинку по АДРЕСА_3 не відповідають вимогам Додатку 3.1 (обов`язковий) Протипожежні вимоги ДБН 360-92**; виконані будівельні роботи по будівництву (реконструкція) двоквартирного приватного житлового будинку по АДРЕСА_3 відповідають формуванню об`ємно-планувального та конструктивного рішень проектної документації та не відповідають вимогам Додатку 3.1 (обов`язковий) Протипожежні вимоги ДБН 360-92**, які при умові їх приведення до відповідності вимог Додатку 3.1 (обов`язковий); протипожежні вимоги ДБН 360-92** можуть розглядатись у прийнятті відповідного проектного рішення (зміни до проекту) та проведенню робіт з подальшим внесенням змін до проектної документації та будівельного паспорту.

Поверховість збудованих частин нового житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , відповідає ескізному проекту та будівельному паспорту (зміни до будівельного паспорту від 27 грудня 2012 року № 211), де зазначено, що об`єкт будівництва – будівництво двоквартирного двоповерхового приватного житлового будинку з мансардним поверхом.

Експертизою встановлено, що фактична відстань між зовнішніми стінами (сторонами) житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та новим житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_3 , складає біля: 7,43 м - 7,62 м; вимоги п. 3.13 Забудова вільних територій і реконструкція житлових кварталів розділу 3 Сельбищна територія. ДБН 360-92**, які визначені для селітебної території до відстаней (побутовий розрив) садибної забудови, а саме між довгими сторонами житлових будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , не передбачаються; фактична відстань між зовнішніми стінами (сторонами) житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та новим житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_3 , згідно вимог Додатку 3.1 (обов`язковий) Протипожежні вимоги ДБН 360-92** повинна становити 8 м.

Разом з тим, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року у справі № 127/93/17-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту ДАБІ у Вінницькій області, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Рішенням Апеляційного суду Вінницької області 13 жовтня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року у справі № 127/93/17-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 23 вересня 2015 року, зареєстровану за № ВН 142152642626, на об`єкт – будівництво двоквартирного, двоповерхового приватного житлового будинку замість старого на приватизованій земельній ділянці (квартира АДРЕСА_5 ) на АДРЕСА_3 . В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року в частині скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 23 вересня 2015 року, зареєстрованої за № ВН 142152642626, на об`єкт – будівництво двоквартирного, двоповерхового приватного житлового будинку замість старого на приватизованій земельній ділянці (квартира АДРЕСА_5 ) на АДРЕСА_3 , скасовано. У цій частині залишено в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2017 року. В іншій частині рішення Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року залишено без змін. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 3 840,00 грн, сплачений 12 лютого 2018 року.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року (далі - Закон № 3038-VI) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Приписами ч. 1 ст. 41 Закону № 3038-VI визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Пунктом 1 ч. 1 ст. 34 Закону № 3038-VI встановлено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону № 3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Відповідно до ч. 10 ст. 39 Закону № 3038-VI, замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Пунктом 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (в редакції чинній на час вчинення таких дій), для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об`єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:
документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об`єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування); документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна змінилася його адреса).

Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на об`єкт нерухомого майна до проведення його реконструкції, заявникові не повертаються.

У разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на об`єкт нерухомого майна, який до проведення реконструкції перебував у спільній власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову згоду всіх співвласників об`єкта нерухомого майна на проведення його реконструкції. Якщо у зв`язку з проведенням реконструкції об`єкта нерухомого майна змінився розмір часток у праві спільної власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову заяву співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна. 

Відповідно до пункту 20 Порядку за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до пункту 24 Порядку у випадках, установлених законом, державний реєстратор органу державної реєстрації прав після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу Державного реєстру прав та/або внесення записів до зазначеного Реєстру формує свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Тобто свідоцтво про право власності - це документ, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, оформлений відповідно до встановлених державою у вищезазначених нормативно-правових актах вимог, тобто є правовстановлюючим документом.

Передумовою для його видачі є прийняття державним реєстратором на підставі наданих заявником документів (у тому числі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації) рішення про державну реєстрацію права власності, яке, у свою чергу, є підставою для оформлення та видачі свідоцтва про право власності.

Отже, свідоцтво про право власності на нерухоме майно видається не на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна.

Згідно ч.1,7 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для визнання незаконним реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації та, як наслідок знесення самочинно збудованого житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 не надано жодного доказу порушення його прав, відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зокрема, відсутні належні та допустимі докази того, що його будинку внаслідок недотримання відстаней (побутових розривів) між будинками і роботи важкої техніки, яка працювала ближче одного метра від нього, завдано пошкоджень (утворилися тріщини на стінах).

Крім того, є безпідставним посилання позивача на необхідність захисту його прав у зв`язку з тим, що спірна будівля збудована близько до його будинку внаслідок недотримання відстаней (побутових розривів) між будинками, а тому у випадку пожежі вогонь може перекинутись на нього та знищити все майно, позбавити позивача життя та нанести шкоду здоров`ю осіб, які будуть перебувати у його будинку, так як такі доводи ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин, позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів порушення його прав чи законних інтересів, не зазначив, яким чином подання відповідачем, на думку позивача, недостовірної, неправдивої інформації при оформленні декларації про готовність об`єкта до експлуатації, призвело до порушення його прав чи законних інтересів, які б підлягали судовому захисту. 

Апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Отже, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 червня 2022 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                         Матківська М.В.
                                               
                                                       Міхасішин І.В.