Справа № 127/12289/22 
Провадження № 33/801/672/2022
Категорія: 307 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т.О., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Бориса С. А., потерпілої ОСОБА_2 , провід-ного фахівця соціальної роботи Вінницького міського центру соціальних служб Вінницької міської ради Назаренко Х. В., інспектора Сектору ювенальної по-ліції Вінницького РУП лейтенанта поліції Шамрая І. В., переглянувши ад-міністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Бориса Станіслава Ан-дрійовича на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2022 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уродженця м. Він-ниці, громадянина України, приватного підприємця, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого у АДРЕСА_2 , за частиною першою статті 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 26 травня 2022 року серії ВАБ № 771430, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї падчерки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку не пускають за місцем проживання, обмежують у речах. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у дохід держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496,20 гривень судового збору.
Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції від 21 липня 2022 року, захисник ОСОБА_1 адвокат Борис С. А. оскаржує її в апеля-ційному порядку, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а прова-дження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях підзахисного складу ад-міністративного правопорушення. Адвокат вважає оскаржувану постанову суду незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначає про те, що судом першої інстанції проігно-ровані доводи захисту про відсутність у протоколі про адміністративне право-порушення відомостей щодо дати його вчинення, про завдання або можливість завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю ОСОБА_2 , а також умислу ОСОБА_1 на завдання такої шкоди як обов`язкових елемен-тів складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП. Факту настання наслідків діяння ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції не встановлено. Зі змісту пояснень самої ОСОБА_3 слідує, що 23 травня 2022 року стався конфлікт через те, що во-на через заплановану зустріч відмовила матері у проханні посидіти з молодшим братом та зрештою пішла у своїх справах. Тобто судом першої інстанції не на-дано оцінки тій обставині, що зазначена ситуація є конфліктом, не має ознак домашнього насильства. Суд безпідставно визнав доведеним факт того, що ОСОБА_2 не пускали додому, адже ОСОБА_1 , її матір ОСОБА_4 не забороняли заходити у квартиру, а навпаки забо-роняли йти з дому, адже було досить пізно, а через введення воєнного стану у місті діє комендантська година. Тобто ОСОБА_1 хвилювався за ОСОБА_5 та проявляв турботу про неї. Єдиним доказом, що ОСОБА_6 не пускали додому, є лише її власні пояснення, тоді як ані працівники поліції, ані працівники соціальної служби у момент події не були присутніми. Посилання суду на те, що складнощі у спілкуванні з дитиною підліткового віку, виникнення непорозумінь з приводу її поведінки, навчання тощо не можуть виправдати заборону батьків жити дитині вдома є некоректними, оскільки бать-ки не забороняли дитині жити вдома, такі обставини нічим не підтверджуються. Адвокат також вказує, що суд обґрунтував підтвердження вини ОСОБА_1 поясненнями осіб, щодо неупередженості яких є сумніви, а саме: інспектора Сектору ювенальної поліції Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лей-тенанта поліції Шамрая І. В., провідного фахівця Вінницького міського центру соціальних служб Назаренко Х. В. та представника Служби у справах дітей Він-ницької міської ради Марчук О. О., адже їх пояснення не відповідають дійс-ності та суперечать матеріалам справи.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , як особи, яка притягнута до адмі-ністративної відповідальності, його захисника адвоката Бориса С. А., потерпілої ОСОБА_2 , представника Вінницького міського центру соціальних служб Назаренко Х. В., поліцейського Шамрая І. В., яким складений протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи про адмі-ністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення відпо-відно до його статті 1 є охорона прав і свобод громадян, власності, конституцій-ного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушен-ням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. Згідно з положеннями частин першої та другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопору-шення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідаль-ності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання-ми технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кіно-зйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також пра-цюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адмі-ністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматич-ному режимі або в режимі фотозйомки ( відеозапису ), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забез-печення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про ви-лучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган ( посадова особа ) при розгля-ді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинен-ні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на роз-гляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопо-рушення від 26 травня 2022 року серії ВАБ № 771430, убачається, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї падчерки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку не пускають за місцем проживання, обмежує у речах. 
24 травня 2022 року Вінницьким міським центром соціальних служб Він-ницької міської ради прийняте повідомлення від ОСОБА_2 про те, що її мати ОСОБА_7 , та вітчим ОСОБА_1 вигнали її з дому та останні дві доби вона ночувала у подруги. Дівчина повідомила про невиконання бать-ківських обов`язків по відношенню до неї ( мати не забезпечує її всім необ-хідним відповідно до віку та потреб ). Мати та вітчим, зі слів неповнолітньої, вчиняють відносно неї економічне, психологічне та фізичне насильство. 
Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , відібраних 26 травня 2022 року інспектором СЮП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Шамраєм І. В., вона проживає спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . Під час проживання у неї виникають по-стійні конфлікти із матір`ю та вітчимом, у результаті яких вони неодноразово виганяли її з місця проживання, а вона вимушена була проживати у своїх зна-йомих. 23 травня 2022 року у них відбувся ще один конфлікт через те, що вона відмовила мамі у проханні посидіти з молодшим братом, оскільки у неї була запланована зустріч. Коли вона повернулася додому у квартиру пускати її від-мовилися, аргументуючи тим, що вона не виконує їхні прохання у допомозі. Після чого ОСОБА_2 поїхала до хорошого друга. 
Згідно письмових пояснень ОСОБА_7 , наданих начальнику служби у справах дітей Вінницької міської ради, вона є матір`ю ОСОБА_2 та повідомляє, що її неповнолітня донька не слухається, не реагує на зауваження, хамить, ігнорує прохання не затримуватися на вулиці та приходити вчасно додому до 21.00 години, так як вдома проживає ще маленька дитина. Анастасія несе загрозу їй вагітній та однорічній дитині тим, що дозволяє провокувати своєю поведінкою на розлади, дозволяє собі відкрито палити вдома. Ображає та провокує хамством, негативними вчинками, все робить на зло. Цим вона знущається над ними, тому вони не пускають її додому. 
Крім того, до протоколу доданий акт проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_2 від 26 травня 2022 року, згідно висновку якого встановлена небезпека для дитини із необхідністю вжиття негайних дій у межах сім`ї, зокрема проведення оцінювання потреб дитини та її сім`ї. 26 травня 2022 року дитина влаштована у сім`ю рідної бабусі по лінії батька. 
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопо-рушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина особи доведена матеріалами справи, долу-ченими до протоколу документами, поясненнями допитаних у судовому засі-данні свідків, а також незапереченням ОСОБА_1 того факту, що він не впускав свою падчерку додому. Крім того, підтверджено, що наразі ОСОБА_9 проживає у центрі соціального захисту, оскільки вітчим не пус-кає її додому. 
Однак з такими висновками суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого час-тиною першою статті 173-2 КУпАП, погодитися не можна, вони не відповіда-ють матеріалам справи, недостатньо обґрунтовані, є наслідком неналежного до-слідження та оцінки наявних у матеріалах справи доказів.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, з урахуван-ням пояснень у судовому засіданні учасників справи, та, головне, ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції необхідно скасувати з огляду на наступне.
Як уже зазначалося, згідно з протоколом про адміністративне право-порушення від 26 травня 2022 року серії ВАБ № 771430 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї падчерки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не пускаючи її за місцем проживання, обме-жуючи її у речах, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Даним протоколом визначений процесуальний статус ОСОБА_2 та зазначено, що вона є потерпілою. Разом з тим, формулювання обвину-вачення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції частини першої статті 173-2 КУпАП, оскільки воно не є конкретним, не містить усіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.
Так, відповідно до диспозиції частини першої статті 173-2 КУпАП адмі-ністративна відповідальність за домашнє насильство настає за вчинення на-сильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психоло-гічного чи економічного характеру ( застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо ), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волеви-явлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяль-ність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
В силу статті 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологіч-ного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фі-зичному чи психічному здоров`ю.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, пере-шкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, забо-рону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопо-рушення економічного характеру ( стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ).
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодав-ства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від зви-чайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. У той же час під конфліктом необхідно розуміти стан таких взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колі-зіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єк-тивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення фактично слідує, що ОСОБА_1 обвинувачується у застосуванні економічного насильства стосовно своєї падчерки. При цьому не конкретизований спосіб вчинення пра-вопорушення, які саме дії було вчинено ОСОБА_1 , не зазначені форма вини, мотив і мета вчинення правопорушення, не вказані наслідки, які були спричинені чи могли бути спричинені правопорушенням. Крім цього, не визна-чені дії матері дівчини, яка була присутня під час події та подала пояснення, з яких слідує сукупність її поведінки та чоловіка. Дії матері та вітчина не розме-жовані, не виокремлені, що позбавляє суд реальної можливості надати належну, об`єктивну оцінку, зокрема, діям ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що при доказуванні вчиненого право-порушення мають бути встановлені обставини, які належать до події правопо-рушення, яка розуміється як елемент об`єктивної сторони складу правопору-шення, що відбувається у певному часі, місці та певним способом. Спосіб вчи-нення правопорушення є обов`язковим елементом предмету доказування у кож-ному провадженні, оскільки дозволяє встановити які саме дії були вчинені пра-вопорушником та призвели до певних протиправних наслідків.
Крім того, при доказуванні правопорушення також має значення встанов-лення суб`єктивної сторони правопорушення, яка полягає у з`ясуванні форми вини, мотиву, яким керувався правопорушник, вчиняючи правопорушення, та мети, яку він намагався досягти певними протиправними діями.
Відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення даних про спосіб вчинення правопорушення, форму вини правопорушника, мотив та мету вчинення правопорушення, протиправні наслідки, які були спричинені чи мог-ли бути спричинені правопорушенням, свідчить про неконкретність обвинува-чення, порушує право особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення, на організацію ефективного захисту своїх інтересів. У даному випадку некон-кретність висунутого обвинувачення не дозволяє суду встановити обставини правопорушення, які мають істотне значення для розгляду справи та вирішення питання про доведеність вини правопорушника, оскільки суд розглядає справу тільки у межах висунутого обвинувачення. 
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою спра-ведливого та об`єктивного судового розгляду.
У рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінфор-мований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійс-ності, які, нібито, мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хо-ча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинува-ченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висуну-того проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
У рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». У цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до норм КУпАП справа розглядається у межах адміністра-тивного обвинувачення, що міститься у протоколі про адміністративне право-порушення. Встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обви-нувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністра-тивної відповідальності, є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів цієї адміністративної справи убачається, що протокол про адміністративне правопо-рушення був складений на підставі повідомлення Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 26 травня 2022 року, за даними листа Вінницького міського центру соціальних служб, у якому йдеться про вчинення економічного та психологічного домашнього насильства вітчимом та матір`ю ОСОБА_2 . За повідомленням останньої батьки вигнали її з дому і вона упродовж кількох діб перебуває у подруги. Натомість у ході розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_2 повідомила, що дійсно між нею та вітчимом мають місце суперечки, але 23 травня 2022 року вона самостійно вирішила додому не йти, адже поверталася пізно, після 21.00 години, всупереч вказівок батьків.
З огляду на наявні у матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції зробив хибний висновок щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні щодо падчерки ОСОБА_2 домаш-нього економічного насильства. Викладені вище дії ОСОБА_1 дійсно не виходять за межі звичайних конфліктних відносин між вітчимом та падчеркою, вони не містять відповідних ознак домашнього насильства, не вказують на їх навмисний характер та наявність наміру, спрямованого на спричинення ОСОБА_11 перешкод у користуванні квартирою, заподіяння шкоди її фізичному або психологічному здоров`ю, не свідчать про порушення прав і свобод потерпілої з використанням значної переваги в силі, яка дозволяє досягти бажаного результату. Зважаючи на міжособистісні відносини учасників конфлікту, письмові пояснення ОСОБА_2 щодо того, що її не впускають додому, викликають обґрунтований сумнів, адже квартира АДРЕСА_3 є її місцем постійного проживання та вочевидь вона має ключі від квартири, має реальну можливість у будь-який час зайти до приміщення. Доказів про те, що ОСОБА_1 особисто не впускає потерпілу до квартири, наразі, у 
матеріалах справи немає.
Конфліктна ситуація між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також із матір`ю, за відсутності доказів на підтвердження завдання або мож-ливості завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої, бажан-ня вітчима настання для останньої таких наслідків не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди у даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.
Відповідно до норм статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачен-ня не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Апеляційний суд вважає, що матеріали цієї адміністративної справи не містять достатніх, об`єктивних та безспірних доказів, які підтверджували б обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства стосовно потерпілої ОСОБА_2 . Переглянувши справу за апеляційною скаргою у межах висунутого обвинувачення, оцінюючи у сукупності досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи, керуючись законом і право-свідомістю, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого час-тиною статті 173-2 КУпАП. Суд убачає доцільним ухвалити у цій справі рі-шення, яке б сприяло залагодженню конфліктної ситуації у сім`ї неповнолітньої ОСОБА_2 , слугувало б переоцінці членами сім`ї, кожним з них, у тому числі й неповнолітньою, своєї поведінки та наслідків, до яких призводить у відносинах нетерпимість, нерозуміння одне одного, ставлення особистих інтересів вище інтересів сім`ї.
За таких обставин, у разі встановлення недоведеності вини у вчиненні пра-вопорушення, суд зобов`язаний закрити провадження у справі на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, оскільки саме ця правова підстава для закриття провадження у справі відповідає інтересам особи, вину якої не було доведено у суді.
Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення у цій справі не дотримався вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, не встановив усі фактичні обставини справи та усі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, через що дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.
У справі «Малофєєва проти Росії» ( «Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04 ) Європейський суд з прав людини серед іншого зазначив, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист ( особа не може належним чином підготуватися до захисту ) та принципу рівності сторін процесу ( оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а не фактично судом ).
Згідно з пунктом першим частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що постанова судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2022 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнен-ня  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП - закриттю, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бориса Станіслава Андрійовича задовольни-ти. 
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2022 року скасувати, провадження в адміністративній справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністра-тивного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя 
апеляційного суду Т. О. Денишенко