ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний № 937/11885/21                                        Головуючий в 1 інст. Дараган Л.В.
Провадження №33/807/219/22                                                Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ст.172-6 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року                                                місто Запоріжжя
Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвоката Ненашевої Я.В., прокурора Палія В.І., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього - адвоката Ненашевої Я.В. на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, військове звання – головний сержант, місце служби і посада – головний сержант – командир відділення охорони взводу охорони роти охорони Мелітопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Згідно з постановою суду, Головний сержант – командир відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , будучи відповідно до положень п.п.«г» п.1 ч.1 ст.3, ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до ст.172-6 КУпАП суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, несвоєчасно, а саме: 18 вересня 2021 року, без поважних причин подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, чим порушив вимоги п.1 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

В апеляційній скарзі захисник - адвокат Ненашева Я.В. просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам КУпАП, не з`ясував належним чином всі обставини справи, що підлягають з`ясуванню, та як наслідок виніс постанову, яка є незаконною та необґрунтованою. 
Захисник вказує, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності за цією статтею.
Згідно з поясненнями ОСОБА_1 , за місцем його служби до відома військовослужбовців був доведений наказ про те, хто повинен подавати щорічні декларації, і він в цей список не входив, тому він і не подавав декларацію. Він проходить службу в роті охорони Мелітопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у нього в підпорядкуванні є особовий склад, але він не виконує організаційно-розпорядчі функції. Доступу до матеріальних цінностей він не має, договір про матеріальну відповідальність з ним не укладався.
Відповідно до п.2 ч. «г» Розяснень №8 від 03 серпня 2020 року НАЗК, посада  ОСОБА_1 відноситься до військових посадових осіб з числа військовослужбовців військової служби за контрактом осіб сержантського та старшинського складу, на яких не поширюється вимоги фінансового контролю і які не повинні подавати декларації.

Заслухавши захисника - адвоката Ненашеву Я.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав постанову суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Відповідно до матеріалів справи, до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1  з кваліфікацією його дій за ч.1 ст.172-6 КУпАП, як несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Суд дійшов правильного висновку про те, що винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення пов`язаного корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, в повному обсязі підтверджена: відомостями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, складеному щодо  ОСОБА_1 ; долученими до протоколу матеріалами, а саме: поясненнями  ОСОБА_1 ; повідомленням про вчинення корупційного правопорушення; повідомленням про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією; контрактом на проходження військової служби ОСОБА_1 ; витягом з наказу №17 від 24 листопада 2020 року, в наказі №1 від 13 липня 2021 року; функціональними обов`язками головного сержанта – командира відділення; декларацією ОСОБА_1 , яка подана 18 вересня 2021 року тощо.
Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які суд належним чином проаналізував та надав їм правову оцінку.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину в скоєні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що на місці служби до відома військовослужбовців був доведений наказ про те, хто повинен подавати щорічні декларації, і він в цей список не входив, тому він і не подавав декларацію. Він проходить службу в роті охорони при ІНФОРМАЦІЯ_3 , у нього в підпорядкуванні є особовий склад, але він не виконує організаційно-розпорядчі функції. Доступу до матеріальних цінностей він не має, договір про матеріальну відповідальність з ним не укладався. 
Захисник – адвокат Ненашева Я.В. під час розгляду справи судом першої інстанції просила закрити провадження в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
При апеляційному розгляді захисник - адвокат Ненашева Я.В. зазначила, що на цей час сплив шестимісячний строк для притягнення особи до адміністративної відповідальності, що є також підставою для закриття провадження в справі стосовно ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 був впевнений, що він не повинен подавати декларацію, оскільки йому були роз`яснення НАЗК від 03 серпня 2020 року №8, згідно з якими, він не підпадав під перелік осіб, які повинні подавати декларацію. Керівництвом до особового складу було доведено список осіб, які повинні подавати декларацію, до якого ОСОБА_1 не входив. Вважає, що датою виявлення правопорушення є 18 вересня 2021 року, тобто дата коли ОСОБА_1 подав декларацію. Роз`яснення НАЗК від 29 листопада 2021 року не можуть бути взяті до уваги, оскільки були вже після подання ОСОБА_1 декларації. Зазначає, що ОСОБА_1 не усвідомлював своєї провини, не мав умислу на приховування доходів, або будь-якого майна. Крім того, договір про матеріальну відповідальність з ним не укладався. Жодних наказів ОСОБА_1 не видавав, він виконував функції більш виховного характеру. Крім того, захисник стверджує, що ОСОБА_1 не був в штаті військкомату та не проходив там службу, а був в роті охорони.
Під час розгляду справи судом першої інстанції прокурор Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Чинін Д.Ю. зазначив, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, тому на нього має бути накладено відповідне адміністративне стягнення.
В ході апеляційного розгляду прокурор Палій В.І. заперечував проти доводів апеляційної скарги. Вважав, що є факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, який підтверджується долученими до матеріалів справи доказами. Пояснив, що є роз`яснення НАЗК від 29 листопада 2021 року за №11, а також роз`яснення від 03 серпня 2020 року за №8, в яких зазначені винятки до ч.2 цих роз`яснень. Зазначив, що ОСОБА_1 проходить службу в Мелітопольському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки та виконує організаційно-розпорядчі функції, є головним сержантом. В Статуті викладені положення про головного сержанта, який, зокрема, видає накази особовому складу, що являє собою виконання організаційних функцій. Вказує на те, що територіальний центр комплектування та соціальної підтримки є таким органом, який перебуває під підвищеним корупційним ризиком, у зв`язку з чим законодавець окремо вказав в положеннях, що дані положення не розповсюджуються на військовослужбовців цього органу. Тобто, всі особи, які проходять службу в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, повинні подавати декларацію. Вважає, що ОСОБА_1 мав можливість самостійно отримати електронний ключ для подання щорічної декларації, а тому причини, зазначені в апеляційній скарзі, не є поважними для неподання вчасно декларації. Кадрова служба не займається забезпеченням подання декларацій, особа сама повинна подавати декларацію. Електронний ключ є персональним ключем, дані якого не розголошуються. Більш того, є гаряча лінія, на яку особа може звернутись за роз`ясненнями, також на сайті НАЗК є відео роз`яснення. Законодавцем встановлено перелік осіб, які повинні подавати щорічну декларацію, а тому наказ командира не є підставою для подачі або не подачі цієї декларації. Вважає, що командир своїм наказом не може встановлювати списки осіб, тому що Кабінет Міністрів України є вищим органом, ніж командир. Крім того, посилається на те, що правопорушення виявлено 30 листопада 2021 року. Датою вчинення правопорушення є 18 вересня 2021 року.

Перевіривши доводи сторони захисту, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Частиною першою ст.172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
При цьому склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.172-6 КУпАП, є формальним, характеризується недодержанням різноманітних правил, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків.
Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається у несвоєчасному поданні суб`єктом декларування без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до п.п.«г» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього закону, є військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.
Згідно з п.12 ст.6 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військові посадові особи – це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.
У відповідності до положень ст.ст.125 – 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир відділення в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання відділенням завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців відділення, їх військову дисципліну, морально-психологічний стан, охайний зовнішній вигляд, стройову та фізичну підготовку, правильне зберігання, експлуатацію і утримання в належному стані озброєння, техніки та іншого майна відділення. Командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення. Командир відділення серед іншого зобов`язаний: забезпечувати додержання особовим складом відділення військової дисципліни, виконання правил носіння військової форми одягу, доповідати головному сержантові взводу про застосовані ним заохочення і накладені на військовослужбовців відділення стягнення.
З матеріалів справи убачається, що відповідно до наказу №17 від 24 листопада 2020 року, ОСОБА_1 в період з 24 листопада 2020 року по 13 липня 2021 року обіймав посаду головного сержанта – командира відділення охорони взводу охорони роти охорони Мелітопольського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Запорізької області.
Згідно з наказом від 13 липня 2021 року за №1, ОСОБА_1 з 13 липня 2021 року – призначено головним сержантом – командиром відділення охорони взводу охорони роти охорони Мелітопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, постійно обіймав штатну посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, у зв`язку з цим він є військовою посадовою особою.
У відповідності до ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у п.1, п.п.«а» і «в» п.2 ч.1 ст.3 цього закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Проте, в порушення вказаних вимог Закону, ОСОБА_1 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік лише 18 вересня 2021 року, що є порушенням вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».
При цьому, будь-яких обставин, які б об`єктивно унеможливлювали подання ОСОБА_1 вказаної декларації у передбачений Законом строк, не вбачається, а ті, на які вказав останній, не можуть бути визнані поважними.
Так, зокрема, доводи ОСОБА_1 та його захисника про те, що до відома військовослужбовців був доведений наказ про те, хто повинен подавати щорічні декларації, і ОСОБА_1 до цього списку не входив, тому він і не подавав декларацію, є непереконливими.
Окрім того, у своїх письмових поясненнях від 17 листопада 2021 року сам ОСОБА_1 повідомив, що під час оформлення на посаду йому повідомили, що він повинен подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави в строк до 01 квітня кожного року. Вказану декларацію він подає не вперше, а саме кожен рік з 2017 року. Алгоритм подачі декларації йому відомий.
Таким чином, ОСОБА_1 був обізнаний про необхідність та порядок подання декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави в строк до 01 квітня.
Пояснення ОСОБА_1 та його захисника про те, що він не виконує організаційно-розпорядчі функції, суперечать матеріалам справи, зокрема спростовуються функціональними обов`язками головного сержанта – командира відділення охорони взводу охорони роти охорони Мелітопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Також не є безпідставними посилання сторони захисту на п.2 ч.«г» Розяснень НАЗК від 03 серпня 2020 року за №8, про те, що посада ОСОБА_1 відноситься до військових посадових осіб з числа військовослужбовців військової служби за контрактом осіб сержантського та старшинського складу, на яких не поширюється вимоги фінансового контролю і які не повинні подавати декларації.
Так, у пункті 2 вказаних Роз`яснень зазначено, що винятки зазначені у п.п. «а» - «ґ» цього пункту, не поширюються на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових комісаріатах. Тобто, якщо військова посадова особа з числа військовослужбовців військової служби за контрактом осіб рядового складу проходить військову службу у військовому комісаріаті, - їй необхідно подати декларацію.
Таким чином, суд першої інстанції належним чином проаналізував досліджені докази, надав цим доказам правильну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у своїй сукупності вони підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Доводи захисника, заявлені під час апеляційного розгляду про сплив шестимісячного строку для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, також є необґрунтованими.
Частиною четвертою статті 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212- 15, 212- 21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що датою вчинення адміністративного правопорушення є 18 вересня 2021 року, тобто дата подачі ОСОБА_1 щорічної декларації за 2020 рік.
Датою виявлення правопорушення, є 15 листопада 2021 року, а саме дата, коли до органу, який уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, надійшло відповідне повідомлення зі Служби Безпеки України.
Оскаржувана постанова суду винесена 18 січня 2022 року, тобто в межах шестимісячного строку, визначеного ч.4 ст.38 КУпАП, протягом якого можливо накласти адміністративне стягнення за це правопорушення. 
Отже, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав мінімальне стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника - адвоката Ненашевої Я.В. залишити без задоволення.
Постанову Мелітопольсткого міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2022 року стосовно  ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду                                         С.В. Дадашева
Дата документу  Справа № 937/11885/21