Постанова
Іменем України
 
04 травня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 521/619/20
провадження № 61-20790св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради,  
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, яка підписана представником Майдебурою Юлією Володимірівною, на постанову Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Князюка О. В.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей.
Позов мотивований тим, що на обліку Служби у справах дітей Одеської міської ради перебувають малолітні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як діти, що опинились у складних життєвих обставинах та проживають в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.
 
Представник адміністрації свідчив, що мати дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_1 - та батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_2 - не створюють дітям належних умов для розвитку та виховання, не цікавляться станом здоров`я дітей, періодично вживають алкогольні напої, тривалий час не працюють, підтримують відношення із людьми, які ведуть асоціальний спосіб життя, часто змінюють місце мешкання, мати ОСОБА_1 часто віддає дитину своїм батькам на виховання. ОСОБА_1 не займається належним ефективним лікуванням малолітнього ОСОБА_3 , який знаходиться на обліку у міському центрі із діагнозом В-23.1 (ВІЛ-інфекція) ІV клінічна стадія. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно відбуваються сварки в присутності дітей. Орган опіки та піклування вважає, що існують достатні підстави для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 .
На підставі викладеного позивач просив:
позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття з дня пред`явлення позовної заяви до суду із перерахуванням коштів на особисті рахунки дітей;
позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття з дня пред`явлення позовної заяви до суду із перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 02 грудня 2020 року позовні вимоги Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей задоволено повністю.
Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 16 січня 2020 року, із перерахуванням коштів на особистий рахунок ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 16 січня 2020 року, із перерахуванням коштів на особистий рахунок ОСОБА_4 .
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 16 січня 2020 року, із перерахуванням коштів на особистий рахунок ОСОБА_4 .
Рішення суду мотивоване тим, що в інтересах дітей, на переконання суду, існують достатні підстави для задоволення даного позову - позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , адже батьки не приділяють належної уваги своїм дітям, не піклуються про них, ведуть асоціальний спосіб життя, а також проживають періодично окремо один від одного через чисельні сварки та непорозуміння, що є перешкодами для нормального розвитку дітей та формування їх як особистостей. Також наявні підстави для стягнення аліментів.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного судувід 09 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
 
Позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав залишено без задоволення.
Попереджено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з покладенням на Орган опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради контролю за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням обґрунтувань наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції.
Попереджено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з покладенням на Орган опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради контролю за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням обґрунтувань наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. У цій справі суд на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановив неналежне виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків упродовж тривалого періоду, які виражаються у нестворенні ними належних умов для проживання і розвитку дітей, догляду за дітьми. Сам по собі факт заперечення відповідачами проти позбавлення їх батьківських прав без вчинення інших відповідних дій не може свідчити про їхній інтерес до дитини та про реальне бажання змінити поведінку. Діти з серпня 2019 року перебувають у спеціалізованій дитячій установі як такі, що опинилися у складних життєвих умовах. При цьому відповідну заяву щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , 2007 року народження, подала сама мати дитини ОСОБА_1 , яка вказала на наявність складних життєвих обставин, в яких опинилася їхня сім`я. Однак, відповідачі за час перебування дітей в спеціалізованій дитячій установі подали у червні 2021 року до служби у справах дітей 2 скарги, в яких зазначено про відсутність інформації про фактичне місце знаходження дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які до цього перебували в КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області». Крім того, у липні 2021 року відповідачами було здійснено 3 звернення (в тому числі і через гарячу лінію) до Служби у справах дітей Одеської міської ради з проханням надати інформацію про місцезнаходження дітей та про повернення їх на виховання у родину, на які було надано 3 відповіді про те, що діти влаштовані до КЗ «Балтська спеціалізована школа Одеської обласної ради» на повне державне забезпечення за адресою: Одеська область, м. Балта, вул. Шевченка 16. Розгляд питання щодо повернення дітей на виховання в родину можливе лише після остаточного прийняття рішення про позбавлення батьківських прав в судовому порядку. Також у вересні 2020 року ОСОБА_1 було подано заяви: до КНП «Центр профілактики та боротьби з ВІЛ-інфекцією/СНІДом» Одеської міської ради про видачу виписки з амбулаторної карти її сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; до КПН «Міська дитяча лікарня № 2» Одеської міської ради про надання копії виписки із карти стаціонарного хворого малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на лікуванні у даній медичній установі з 23 грудня 2019 року до 31 грудня 2019 року, на яку було отримано відповідь 02 жовтня 2020 року з рекомендацією звернутися до адміністрації КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області». Отже інтерес відповідачів до дітей в даній справі не обмежується виключно фактом їх заперечення проти позбавлення батьківських прав, а полягає також у намаганні дізнатися про місцезнаходження дітей, намаганні їх відвідати та вирішити питання про їх повернення додому. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що мати дітей та самі діти є ВІЛ-інфікованими особами, при цьому мати дітей ОСОБА_1 є інвалідом 3-ї групи, а діти перебувають на відповідному обліку, як діти з інвалідністю. Таким чином, крім винної поведінки відповідачів щодо виконання ними обов`язку щодо виховання дітей в частині створення належних житлових умов та здійснення за ними достатнього догляду, слід також враховувати складні життєві умови в яких опинилися як відповідачі, так і їхні діти, які полягають у наявності тяжких хвороб, як у батьків, так і у дітей. Колегія суддів, надаючи оцінку поясненням ОСОБА_7 , який зазначив, що не хоче жити разом із матір`ю та вітчимом, а бажає жити у дитячому будинку разом із братом, виходить із найкращих інтересів дитини, до якої не втратила інтерес його мати ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 не є батьком ОСОБА_5 , 2007 року народження, і не має відносно нього батьківських прав та обов`язків. Крім того, сам факт фізичного насильства вітчима ОСОБА_2 до будь-кого з дітей в тому числі і щодо ОСОБА_7 жодного разу на протязі багатьох років не був встановленим та належним чином зафіксованим.Незважаючи на тривалу винну поведінку відповідачів щодо належного виконання ними своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не втрата ними, як батьками реального інтересу до своїх дітей є підставою для висновку про недоведеність неможливості зміни поведінки батьків дітей у кращу сторону у питаннях участі у вихованні та утриманні дітей, що перешкоджає застосуванню такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. При таких обставинах, колегія суддів вважає передчасним застосування до відповідачів такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.Разом з цим встановлені у справі обставини винної поведінки відповідачів щодо належного виконання ними своїх батьківських обов`язків відносно дітей, з метою належного захисту інтересів останніх і створення додаткових умов для здійснення компетентними органами дієвого та ефективного контролю з питань зміни батьками ставлення до дітей у кращу сторону, створюють для суду необхідність для офіційного попередження відповідачів в судовому порядку про необхідність зміни у ставленні до виховання дитини (дітей), а саме створення належних умов по місцю їх проживання, прояв до них поваги, як до людей і любові, як до дітей, здійснення за ними відповідного догляду та розумного контролю. Приймаючи до уваги, що діти з серпня 2019 року перебувають на повному державному утриманні в спеціалізованих державних (комунальних) установах, а батьки, будучи зобов`язаними утримувати власну дитину (власних дітей), витрат на утримання дітей не несуть, суд першої інстанції, виходячи зі стану здоров`я відповідачів, постійної роботи та стабільних доходів, обґрунтовано стягнув з відповідачів аліменти відносно неповнолітніх дітей з дня пред`явлення позовної заяви до суду у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення кожною дитиною повноліття із перерахуванням коштів на особистий рахунок кожної дитини.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2021 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Майдебурою Ю. В., у якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, залишити в силі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 02 грудня 2020 року.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що 22 квітня 2021 року було відкрито апеляційне провадження, про що 29 квітня 2021 року їм було повідомлено і в першому ж судовому засіданні 09 листопада 2021 року без участі органу опіки та піклування прийнято рішення. Таким чином суд не надав позивачу можливості прийняти участь у судовому засіданні, що призвело до необ`єктивного з`ясування обставин справи. Вони надали достатньо доказів щодо свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками стосовно виховання дітей. Відповідачі зловживають спиртними напоями, чоловік вчиняє фізичне та психологічне насильство відносно своєї цивільної дружини притягались до адміністративної відповідальності. Суд не врахував думку дитини - ОСОБА_5 , який пояснив, що не хоче жити разом з матір`ю та вітчимом. У матеріалах справи відсутні докази того, що батьки виконують свої батьківські обов`язки згідно з діючим законодавством України. В справі існують виключні обставини, за яких відповідачі можуть бути позбавлені батьківських прав. Суд не врахував правову позицію Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18.
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що постанова апеляційного суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, тому в іншій частині не оскаржується та в касаційному порядку не переглядається.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 
Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2022 року  відкрито касаційне провадження у справі №521/619/20, витребувано справу з суду першої інстанції.
У квітні 2022 року матеріали цивільної справи № 521/619/20 надійшли до Верховного Суду та 11 квітня 2022 року передані судді доповідачу.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 16 серпня 2021 року  зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_3 , батьки - ОСОБА_1 та ОСОБА_8 
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що складено актовий запис 232 від 02 квітня 2019 року.
ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_4 , батьки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходяться на обліку Служби у справах дітей Одеської міської ради, як такі, що опинились у складних життєвих обставинах та проживають у сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.
Мати дітей - ОСОБА_1 - зареєстрована разом із малолітніми дітьми за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є клієнтом ГО «Сонячне коло» з 2009 року. Дитина ОСОБА_3 цього ж року потрапила до реанімаційного відділення дитячої обласної лікарні з діагнозом ВІЛ-інфекція IV клінічна стадія. Мати категорично відмовилась давати дитині ВААРТ терапію, призначену йому лікарем-педіатром міського Центру ВІЛ. Малолітній ОСОБА_3 протягом шести місяців знаходився на лікуванні. З ОСОБА_1 працював соціальний працівник організації, надавав консультації з приводу здійснення догляду за ВІЛ позитивною дитиною. Організація забезпечувала дитину всім необхідним. Після стаціонарного лікування та отримання ВААРТ терапії здоров`я дитини покращилось, але після виписки з лікарні мати не займалася здоров`ям дитини, порушувала приписи щодо прийому ліків, часто залишала дитину на свою матір, яка зловживала алкогольними напоями. 
ОСОБА_3 знаходиться на обліку в міському центрі з 10 червня 2010 року з діагнозом В-23.1 IV клінічна стадія. 
07 травня 2010 року ОСОБА_3 змінено діагноз: В-20, клінічна стадія IV, дуже важка ступінь імуносупресії, кандидоз слизової оболонки ротової порожнини, ПГЛ, затримка вікових темпів психічного та фізичного розвитку. Дитина ОСОБА_3 має право на оформлення державної соціальної пенсії як інвалід дитинства.
ОСОБА_1 має діагноз ВІЛ-інфекція, IV клінічна стадія, з ускладненнями. Інфекція виявлена в 2007 році, перебуває на обліку з приводу туберкульозу легенів в КУ «Міський протитуберкульозний диспансер».
Відповідно до характеристики Малиновського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області від 16 липня 2012 року ОСОБА_1 , зокрема, періодично вживала алкогольні напої, тривалий час не працює, підтримує відношення з людьми, які ведуть асоціальний спосіб життя.
ОСОБА_3 доставлена до притулку ВКМСД Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 18 жовтня 2013 року. Дитина в притулку не вперше. Так, 01 серпня 2013 року ОСОБА_3 потрапив до притулку по акту ВКМСД Малиновського РВ м. Одеси, та 03 вересня 2013 року за дозволом ССД ОМР Богдан був переданий на виховання до матері ( АДРЕСА_1 ). У жовтні 2013 року малолітній ОСОБА_3 знову потрапляє до притулку, оскільки мати не доглядає за дитиною. За період перебування дитини в притулку, мати не приходила, не цікавилась його здоров`ям, його подальшою долею.
Згідно з протоколом бесіди від 13 серпня 2019 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_1 звернулася до служби у справах дітей Одеської міської ради із заявою щодо тимчасового влаштування малолітнього ОСОБА_3 до державного закладу на повне державне забезпечення у зв`язку із тяжкими життєвими обставинами.
Відповідно до інформації КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 20 серпня 2019 року №704 ОСОБА_3 доставлений в Центр за направленням ССД ОМР від 20 серпня 2019 року №03/7561.
Згідно із актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 03 вересня 2019 року, малолітній ОСОБА_4 доставлений до КУ «Центр соціально- психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області».
Згідно з актом обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_6 від 19 червня 2019 року, складеного Службою у справах дітей Одеської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі не дотримані санітарно-гігієнічні умови проживання: брудно, неприємний запах, в кімнаті порожні склянки від спиртного. У квартирі немає гарячої води. ОСОБА_2 під час відвідування був з ознаками алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей Одеської міської ради із заявою від 27 липня 2018 року, в якій зазначив, що його цивільна жінка ОСОБА_1 проживає разом з сином - ОСОБА_4 у АДРЕСА_2 та з серпня 2016 року неодноразово залишала сина та йшла з дому без пояснень на 4-7 діб. 
Так, 3 листопада 2017 року він тричі звертався до Хмельницького ВП щодо пошуку ОСОБА_1 , потім вона поверталася та писала пояснення у відділі поліції. Він також зазначив, що ОСОБА_1 , хворіє на туберкульоз, але не лікується, вживає алкоголь, що є загрозою для малолітнього ОСОБА_9 .
ОСОБА_1 надала пояснення до Служби у справах дітей Одеської міської ради від 11 липня 2018 року, де зазначила, що дійсно проживає з малолітнім ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . З батьком дитини ОСОБА_2 не проживає, тому що він отримує гроші від квартирантів (здає в оренду квартиру у АДРЕСА_4 ) та витрачає їх на алкогольні напої. Дитячі гроші теж пропивав, бив її та дитину, знущався, принижував, лаявся. Він не працює уже багато років, вкрав у неї папку з документами та телефон.
Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради складено протокол бесіди з ОСОБА_1 від 09 серпня 2018 року, яка повідомила, що вирішила повернутися до цивільного чоловіка та виховувати дитину разом. На теперішній час претензій до чоловіка у неї немає. Указала адресу проживання - АДРЕСА_2 .
Згідно з протоколом бесіди з ОСОБА_1 від 19 грудня 2018 року, складеним спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради, наприкінці листопада чоловік ( ОСОБА_2 ) був напідпитку, вночі виник конфлікт, після чого чоловік побив дружину. 17 грудня 2018 року мати з сином повернулися за місцем реєстрації ( АДРЕСА_1 ).
Згідно з поясненнями від 02 травня 2019 року та протоколами бесід від 27 травня 2019 року, від 19 червня 2019 року з ОСОБА_1 та заявою від 20 травня 2019 року, а також протоколу бесіди від 22 липня 2019 року із ОСОБА_2 , наданих до Служби у справах дітей Одеської міської ради, стало відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно зловживають алкогольними напоями, чоловік чинить фізичне та психологічне насилля відносно цивільної дружини та дітей.
У матеріалах справи знаходяться належним чином засвідчена копія постанови Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/4620/20, відповідно до якої ОСОБА_10 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), на яку посилається позивач в касаційній скарзі, Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків».
Відповідно  до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, що переглядається, встановивши, що відсутні підстави для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, недоведеності неможливості зміни поведінки батьків у кращій бік, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.
Доводи касаційної скарги про позбавлення права на участь позивача у судовому засіданні, безпідставні.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року призначено розгляд справи на 09 листопада 2021 року, про що повідомлено позивача (т. 2 арк. спр. 47).
В судове засідання представник позивача не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано розглянув справу у призначений час.
Доводи касаційної скарги про необхідність відступлення від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) необгрунтовані.
Підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду викладені в статті 403 ЦПК України - це, в тому числі, необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати; викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Зміст постанов Верховного Суду, на які посилається позивач, не свідчать про наявність різних правових висновків у подібних правовідносинах.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, зводяться до переоцінки доказів у справі, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалена без додержання норм процесуального та матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, постанову апеляційного суду в оскарженій частині залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, яка підписана представником Майдебурою Юлією Володимірівною, залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року в частині позовних вимог Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                               І. О. Дундар
 
Н. О. Антоненко
 
М. М. Русинчук