ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1331/22 Справа № 202/2280/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним договору банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И Л А : 

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним договору банківського вкладу.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до змісту анкети-заяви від 03 липня 2017 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ці умови та правила, розміщені на офіційному сайті в мережі Інтернет, разом з пам`яткою клієнта і тарифами та складають договір банківського обслуговування між сторонами. В анкеті-заяві від 03 липня 2017 року процентна ставка та розмір комісії не зазначено. З виписки по його банківській картці станом на 16 листопада 2020 року вбачається, що з нього утримувались: відсотки за користування кредитним лімітом, відсотки, нараховані за овердрафт, щомісячна комісія за обслуговування картки та інші комісії. 
Позивач наголошував, що дані відсотки та комісії були включені відповідачем до заборгованості за кредитом, а також відповідач не проінформував позивача про істотні умови споживчого кредитування як процентна ставка за кредитом, її тип, порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит, внаслідок чого, умови кредитного договору, укладеного 03 липня 2017 року між сторонами є нікчемними. 
Враховуючи викладене, позивач просив визнати недійсним договір банківського обслуговування. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Рішення суду мотивоване тим, що укладений між сторонами кредитний договір містить всі істотні умови, передбачені для такого виду правочину, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що саме по собі використання позивачем кредитного ліміту не свідчить про його згоду на сплату відсотків та комісії, оскільки відповідач в належний спосіб не довів до відома позичальника відповідні умови кредитного договору.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 03 липня 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк.
Крім того, позивачем надано паспорт споживчого кредиту, який ним підписаний та в якому містяться основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За змістом ч.ч. 2-5 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Про факт укладання кредитного договору позивачем свідчить його анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яку останній підписав 03 липня 2017 року та виписка з карткового рахунку.
Якщо особа, підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.
Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладений між сторонами кредитний договір містить всі істотні умови, передбачені для такого виду правочину, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Доводи апелянта в скарзі про те, що саме по собі використання позивачем кредитного ліміту не свідчить про його згоду на сплату відсотків та комісії, оскільки відповідач в належний спосіб не довів до відома позичальника відповідні умови кредитного договору, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Позивач на підтвердження заявлених позовних вимог не дав жодного допустимого доказу, а тому вказані твердження апелянта є лише його припущеннями, тоді як законне та обґрунтоване рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко