ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року	Львів	Справа № 807/761/15 пров. № А/857/2219/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Кузьмича С.М., Улицький В.З., 

при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі №807/761/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності неправомірною (головуючий суддя першої інстанції – Ващиліна Р.О., час ухвалення – 11:00 год., місце ухвалення – м. Ужгород, дата складання повного тексту – 06.12.2021),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Закарпатського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, в якому просить: визнати незаконним і скасувати наказ Закарпатського ОВК від 26 березня 2015 року №72 про виключення підполковника ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 без повного розрахунку за нормами забезпечення; стягнути із Закарпатського ОВК компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік, грошову компенсацію за невикористаний продовольчий пайок та речове забезпечення, що належало до виплати станом на 26 березня 2015 року; стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_2 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 березня 2015 року та матеріального забезпечення з розрахунку: компенсації за невикористанні відпустки в період вимушеного прогулу; матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за час вимушеного прогулу; компенсації за речове та продовольче забезпечення за час вимушеного прогулу (з урахуванням уточнених позовних вимог).
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його було звільнено з військової служби без проведення повного розрахунку при звільненні, а саме: не виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік та не виплачено компенсацію за продовольче та речове забезпечення, що є порушенням законодавчих норм.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року та прийнято нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до Закарпатського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.03.2015 №72 (по стройовій частині) в частині не виплати компенсації за невикористану відпустку за 2015 рік, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік та матеріального забезпечення за речове забезпечення, що належало до виплати станом на 26.03.2015. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за не виплачену компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік та матеріального забезпечення за речове забезпечення, що належало до виплати станом на 26.03.2015. В решті частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2018 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково. Скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року у справі №807/761/15 та ухвалено нове судове рішення, за яким позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 частково задоволено. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно 198,53 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 29 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у частині вимог про стягнення із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористане продовольче забезпечення. У вказаній частині залишено в силі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року. Скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року у частині вимог: 1) про визнання протиправним і скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 березня 2015 року №72 у частині виключення ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) стягнення із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно; 3) стягнення із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 березня 2015 року. Адміністративну справу №807/761/15 у вказаній частині направлено на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду. В іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року залишено без змін.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції невірно встановлено фактичні обставини у справі. Зокрема апелянт вказує на те, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Тобто, виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відсутності рапорту на виплату такої до виключення із списків особового складу, оскільки не з`ясував про відсутність рапорта на згоду про виключення із списків військової установи без повного матеріального та фінансового розрахунку, що передує рапорту про отримання будь-якої компенсації. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 124 КАС України, судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу.
Позивач та відповідач в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату судового засідання на офіційну електронну адресу.
Частинами другою та третьою статті 129 КАС України визначено, що учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки. 
Якщо протягом дня, наступного за днем надсилання тексту повістки, підтвердження від учасника судового процесу не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і підтверджує належне повідомлення учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою з моменту складання секретарем судового засідання відповідної довідки.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що підполковник запасу ОСОБА_1 проходив військову службу на офіцерських посадах у Збройних Силах України у період з 1985 по 2010 роки.
Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», ОСОБА_1 був призваний на військову службу, яку проходив у Закарпатському обласному військовому комісаріаті у період з 19 березня 2014 року по 26 березня 2015 року.
Так, відповідно до мобілізаційного плану наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 19 березня 2014 року №49 підполковника ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та на всі види забезпечення з 19 березня 2014 року за посадою - помічник військового комісара з правової роботи командування ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В подальшому на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію» та відповідно до наказу першого заступника начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 20 березня 2015 року №78 ОСОБА_1 звільнений в запас та виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На виконання зазначеного наказу наказом т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 березня 2015 року №72 (по стройовій частині) підполковника ОСОБА_1 , помічника військового комісара з правової роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26 березня 2015 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З вищезазначеного наказу вбачається та не заперечується сторонами, що при звільненні компенсацію вартості неотриманого речового майна ОСОБА_1 виплачено не було.
30 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського ОВК із заявою, в якій просив надати інформацію про складові грошового забезпечення, виплачені при виключенні зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повідомити чи було нараховано та виплачено компенсацію за речове забезпечення не отриманого під час проходження військової служби та продовольче забезпечення, згідно із рапортом, поданим 27.02.2015 із копією постанови Ужгородського міськрайонного суду від 02.08.2007 у справі №2п-3524/07.
Листом від 17.04.2015 №2650 Закарпатський ОВК визначив перелік не отриманого позивачем речового майна та повідомлено, що виплата грошової компенсації за таке майно не передбачена кошторисом ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що позивач з рапортом про виплати компенсації за неотримане речове майно до ІНФОРМАЦІЯ_2 не звертався.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Спеціальним законом, яким врегульовано відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 року  (далі - Закон №2232).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 вказаної статті Закону №2232 визначає види військової служби, до якої, зокрема, віднесено військову служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №2232 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, установленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців і членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011).
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону №2011 установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно ч. 4 ст. 9  Закону №2011  порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Аналіз викладених норм дозволяє дійти висновку, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе лише за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише за згодою такого військовослужбовця.
Спірні правовідносини виникли з приводу звільнення ОСОБА_1 з військової служби без проведення повного розрахунку, а саме: без виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
П. 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444, передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.
Таким чином, чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день підписання наказу про звільнення.
Водночас умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби. До такого висновку дійшов Верховний Суд, здійснюючи перегляд даної адміністративної справи в касаційному порядку в постанові від 29 липня 2021 року.
Аналогічні висновки були викладені також в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19, у постанові Верховного Суду 27 січня 2021 року у справі №340/680/20.
Апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відсутності рапорту на виплату грошової компенсації, оскільки не з`ясував про відсутність рапорту на згоду про виключення із списків військової установи без повного матеріального та фінансового розрахунку, що передує рапорту про отримання будь-якої компенсації.
Проте, апеляційний суд вважає такі доводи невірними та такими, що спростовуються наявними у справі письмовими доказами.
Так, з метою з`ясування вказаної обставини судом першої інстанції було витребувано від позивача відомості щодо звернення під час проходження служби до Закарпатського обласного військового комісаріату з рапортом про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
На виконання вимог зазначеної ухвали ОСОБА_1 надіслав до суду заяву від 25.10.2021, в якій повідомив про неможливість надати додаткові докази по суті спору, окрім наявних в матеріалах справи документів, через тривалий її розгляд.
У матеріалах справи рапорт позивача про виплату компенсації за неотримане речове майно також  відсутній.
Щодо поданої ОСОБА_1 заяви від 30 березня 2015 року, то суд першої інстанції вірно вказав, що така не є належним в розумінні законодавства рапортом, оскільки позивач виключно просить повідомити про нарахування та виплату компенсації за речове забезпечення, не отримане під час проходження військової служби.
В свою чергу інші докази звернення ОСОБА_1 з рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно в матеріалах справи відсутні.
З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач з рапортом про виплати компенсації за неотримане речове майно до відповідача не звертався
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі №807/761/15 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	В. З. Улицький 	
Повне судове рішення складено 21.04.2022