ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 серпня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/2669/21
Головуючий у першій інстанції – Бездідько В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/443/22

Суд у складі:
головуючого - судді Євстафіїва О.К.,
суддів:                      Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,
за участю секретаря Приліпко В.В.,

позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – Прилуцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2021 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 26.11.2021, м. Прилуки,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнання останнього батьком її дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внесення змін до актового запису про народження цієї дитини № 409 від 06.08.2009, що складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » та відомості про батька з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_2 , громадянин України». Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2007 року по серпень 2009 року. Проживаючи разом, у 2008 році вони звернулися до лікарів у м. Чернігів, де вони пройшли всі обстеження і їх направили по державній програмі в м. Івано-Франківськ до Держаного закладу «Прикарпатський центр репродукції людини» для проведення екстракорпорального запліднення (далі за текстом – ЕКЗ). Після його проведення позивач завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина – ОСОБА_3 . Біологічним батьком дитини є відповідач, однак він відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства відносно їхнього сина. Тому запис про його народження зроблено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто синові присвоєно прізвище позивача, а по-батькові - відповідача. Після народження сина сторони припинили сімейні відносини. У червні 2021 року ОСОБА_1 вирішила повідомити синові, хто є його біологічним батьком, і звернутися до ОСОБА_2 із проханням офіційно визнати факт батьківства відносно їхнього сина, але отримала відмову в задоволенні цього прохання.
Оскаржуваним рішенням позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн 00 коп. судового збору. Ухвалюючи це рішення, суд виходив з того, що позовні вимоги є доведеними.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Доводи скарги зводяться до такого:
- позивачем не доведено факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і факт проживання їх однією сім`єю без реєстрації шлюбу не був предметом розгляду цієї справи;
- у спірних правовідносинах ОСОБА_2 виконував роль донора, оскільки ОСОБА_1 визначила його як донора і виявила бажання народити дитину саме від нього;
- відповідач мав бажання лише допомогти позивачу завагітніти та народити дитину, внаслідок чого він двічі здавав аналізи у відповідній клініці;
- між сторонами існувала домовленість саме щодо донорства біологічного матеріалу для проведення ЕКЗ;
- ОСОБА_1 невірно обрано спосіб захисту прав, які вона вважає порушеними.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Прилуцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) просив розглянути справу за неучасті його представника.
У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.
У справі встановлено таке.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.08.2009 (арк. 5), реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків НОМЕР_2 (копія картки відповідного змісту – арк. 6). 
Відомості про батька ОСОБА_3 записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька від 17.02.2017 № 00017675940 (арк. 8-9).
Відповідно до копії заяви-зобов`язання подружжя (метод екстракорпорального запліднення і перенесення ембріона (ембріонів) у порожнину матки) від 23.05.2008, дружина – ОСОБА_1 та чоловік – ОСОБА_2 , які проживають по АДРЕСА_1 і знаходяться в громадянському шлюбі, просять за їх добровільною згодою допомогти їм у народженні дитини методом ЕКЗ з використанням сперми чоловіка в ПЦРЛ, про що у цій заяві сторонами поставлені відповідні підписи (арк. 11). Заява такого ж змісту підписана сторонами 28.09.2008 (її копія – арк. 12)
Згідно з копією виписки з карти допоміжних репродуктивних методик № 1182, виданої Державним закладом «Прикарпатський центр репродукції людини» від 15.07.2021 № 129, пацієнтка ОСОБА_1 , 1977 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , поступила на лікування у відділення ДРТ цього закладу відповідно до наказу МОЗ України № 579 «Про затвердження порядку направлення жінок для проведення першого курсу лікування безплідності методами допоміжних репродуктивних технологій за абсолютними показаннями за бюджетні кошти». Дата першого звернення - 19.05.2008; проведена спроба ЗІВ з спермою чоловіка ОСОБА_2 , з яким пацієнтка перебувала в громадському шлюбі, про що свідчить їхня заява – зобов`язання; 20.06.2008 проведена пункція, отримано 19 ооцитів, проведено запліднення, отримано 13 ембріонів. Всі ембріони було кріоконсервовано; 29.10.2008 в кріоциклі проведено перенос 3 ембріонів. Після їх переносу пацієнтка завагітніла, виносила та народила здорову дитину (арк. 10). 
Аналізуючи норми права, що регулюють спірні правовідносини, та обставини справи, суд доходить такого.
Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України, за відсутності заяви про походження дитини, право на подання якої відповідно до ст. 126 цього Кодексу мають жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, батьківство щодо дитини, народженої такими особами, може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу (ч. 4 ст. 128 СК України).
Чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, не містить конкретного переліку доказів, необхідних для задоволення вимог про встановлення факту батьківства. Тож підставою для встановлення цього факту можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від цієї особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Згідно зі ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
З наведених норм права і доказів випливає, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в період тривання спірних правовідносин визнавали себе чоловіком та дружиною, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та що ОСОБА_2 є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, з пояснень відповідача у місцевому суді і зі змісту апеляційної скарги випливає, що він є біологічним батьком вказаної дитини. Тож в силу ст.ст. 76-80, 82 ч. 1 ЦПК України позовні вимоги доведено належними, допустимими і достатніми доказами.
Доводи, з яких відповідач не визнає позов, апеляційним судом відкидаються як такі, що суперечать встановленим і описаним вище обставинам справи та визначеним відповідно до них правовідносинам.
Отож оскаржуване рішення є законним.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22.08.2022.

Головуючий:                                          Судді: