Постанова
Іменем України
 
27 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 601/1772/20
провадження № 61-18832св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
третя особа - Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Міщія О. Я., Парандюк Т. С., Шевчук Г. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття обтяження і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Дніпропетровська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття обтяження і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
 
В обґрунтуванні позовних вимог позивач вказує, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 30 грудня 2015 року, він є власником автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 1998 року випуску, чорного кольору.
 
Позивач зазначає, що в липні 2020 року він вирішив продати автомобіль та під час перереєстрації автомобіля в Територіальному сервісному центрі МВС № 6143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області йому стало відомо, що вказаний автомобіль є предметом застави згідно договору застави автотранспорту від 07 лютого 2008 року № 0802/29/ТЗ, укладеного з ЗАТ КБ «ПриватБанк», а тому продати він його не може. 
 
Позивач вказує, що існування зазначеного обтяження перешкоджає йому вільно розпоряджатися своєю власністю. 
 
Позивач звертає увагу, що 30 грудня 2015 року він купив вказаний автомобіль, уклавши договір купівлі-продажу транспортного засобу від 30 грудня 2015 року № 6143/2015/168. Під час реєстрації автомобіля йому не повідомили про будь-які обтяження або обмеження, а в Територіальному сервісному центрі МВС № 6143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області пояснили, що на час реєстрації автомобіля у працівників центру не було доступу до бази Державного реєстру обтяжень рухомого майна. 
 
У зв`язку із виявленим обтяженням він, як добросовісний набувач, не може в повній мірі використовувати своє право власності на автомобіль, оскільки позбавлений права розпоряджатися власністю. 
 
Враховуючи наведене, просить усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме автомобілем марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 1998 року випуску, чорного кольору, шляхом зняття обтяження з рухомого майна і виключити запис про обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, зареєстрованого 13 лютого 2008 року за № 6585895 реєстратором Дніпропетровською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: договір застави автотранспорту серії та номер 0802/29/ТЗ, виданий 07 лютого 2008 року ЗАТ «ПриватБанк»; об`єкт обтяження: транспортний засіб «ВМW», номер об`єкта НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 ; видавник: ЗАТ «ПриватБанк»; боржник: ОСОБА_2 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2021 року у складі судді Білосевич Г. С. позов задоволено. 
 
Усунено перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю на автомобіль марки «ВМW», державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 1998 року випуску, чорного кольору, шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення напису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, зареєстрованого 13 лютого 2008 року за № 6585895 реєстратором: Дніпропетровська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: договір застави автотранспорту серії та номер 0802/29/ТЗ, виданий 07 лютого 2008 року ЗАТ «ПриватБанк»; об`єкт обтяження: транспортний засіб «ВМW», номер об`єкта НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 ; видавник: ЗАТ «ПриватБанк»; боржник: ОСОБА_2 . 
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач є власником автомобіля «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності набув правомірно і набуття ним права власності відповідачем як заставодержателем не оспорюється, однак у зв`язку з наявністю обтяження у вигляді застави рухомого майна він не має можливості в повному обсязі використовувати своє право власності, оскільки позбавлений можливості розпоряджатися власністю.
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що на момент придбання спірного автомобіля позивачем (30 грудня 2015 року) у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про обтяження, оскільки термін дії обтяження було перереєстровано та встановлено з 13 лютого 2013 року до 05 лютого 2018 року. При таких обставинах вимога позивача до АТ КБ «ПриватБанк» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном не підлягає до задоволення. При цьому необхідно врахувати, що зобов`язання, яке було забезпечене заставою транспортного засобу, не виконане, отже позивач не довів настання обставин, які є підставою для припинення застави. Оскільки на момент відчуження спірного транспортного засобу в 2015 році обтяження було зареєстроване, позивач мав можливість перевірити ці відомості, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач порушив права ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Кременецького районного суду Тернопільської області.
 
06 липня 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Як підставу для касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає, що наявні підстави для відступу від застосованих апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 та від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18 (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Заявник вказує, що є добросовісним набувачем автомобіля, який позбавлений можливістю розпоряджатися своєю власністю. 
 
Пояснення на касаційну скаргу 
 
У січні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало пояснення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 30 грудня 2015 року, ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 1998 року випуску, чорного кольору (а. с. 5).
 
Відповідно до листа Територіального сервісного центру МВС № 6143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області від 28 серпня 2020 року автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 30 грудня 2015 року за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2015 року № 6143/2015/168, який оформлений у Територіальному сервісному центрі МВС № 6143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області. Документи, на підставі яких проводилася реєстрація автомобіля за ОСОБА_1 та договір купівлі-продажу від 30 грудня 2015 року № 6143/2015/168 знищенні у зв`язку із закінченням строку зберігання (а. с. 6).
 
Згідно із витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 06 червня 2013 року № 40878832 на спірний транспортний засіб 13 лютого 2008 року накладено обтяження № 6585895, підставою якого є договір застави автотранспорту (а. с. 57, 58).
 
Відповідно до вказаного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна 05 лютого 2013 року Дніпропетровською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України змінено відомості про обтяження, а саме змінено термін дії обтяження з 13 лютого 2013 року по 05 лютого 2018 року (а. с. 58).
 
03 січня 2018 року Дніпропетровською філією ДП «Національні інформаційні системи» змінено відомості про обтяження, а саме змінено термін дії обтяження з 05 лютого 2018 року по 03 січня 2023 року (а. с. 61).
 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 від 07 лютого 2008 року укладено договір застави рухомого майна № 0802/29/ТЗ (а. с. 62-65)
 
Відповідно пункту 27 договору застави автотранспорту від 07 лютого 2008 року № 0802/29/ТЗ, який укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , термін дії договору визначено до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.
 
Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 29 січня 2010 року стягнено з ОСОБА_2 та ТзОВ «Авто-Практик» солідарно 536 792,00 грн заборгованості за кредитним договором № 0802/29 від 07 лютого 2008 року, 1 700,00 грн судового збору та 30,00 грн витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а. с. 77, 78).
 
Згідно із ухвалою про забезпечення позову від 30 липня 2010 року передано предмет застави автомобіль «BMW», рік випуску 1998, тип ТЗ легковий-В, № кузова-шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 79).
 
Листом від 05 березня 2021 року № 31/19/3-194 Територіальний сервісний центр МВС № 6143 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області надав історію реєстраційних дій, вчинених з автомобілем марки «BMW», номер кузова НОМЕР_3 , 1998 року випуску до того часу, як ОСОБА_1 видано свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_1 від 30  грудня 2015 року. 
 
Зокрема, 30 липня 2004 року в ТСЦ № 0741 (м. Луцьк) проведено перереєстрацію при переобладнанні із заміною кузова (шасі) та двигуна автомобіля, власник - ОСОБА_3 
 
25 серпня 2004 року в ТСЦ № 0741 (м. Луцьк) автомобіль знято з обліку.
 
12 жовтня 2004 року в ТСЦ № 5641 (м. Рівне) автомобіль поставлено на тимчасовий облік, власник - ОСОБА_4 
 
26 січня 2005 року в ТСЦ № 5641 (м. Рівне) автомобіль поставлено на постійний облік, власник - ОСОБА_4 
 
19 січня 2008 року в ТСЦ № 5641 (м. Рівне) транспортний засіб знятий з обліку для реалізації.
 
19 січня 2008 року в ТСЦ № 5641 (м. Рівне) транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_2 
 
10 березня 2009 року в ТСЦ № 5641 (м. Рівне) транспортний засіб знятий з обліку для реалізації власником ОСОБА_2 
 
11 березня 2009 року в ТСЦ № 5641 (м. Рівне) транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_5 
 
12 березня 2009 року в ТСЦ № 5641 (м. Рівне) транспортний засіб знятий з обліку для реалізації.
 
13 березня 2009 року в ТСЦ № 5641 (м. Рівне) транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_6 
 
23 березня 2010 року в ТСЦ № 5641 (м. Рівне) транспортний засіб знятий з обліку для реалізації власником ОСОБА_6 
 
15 квітня 2010 року в ТСЦ № 0741 (м. Луцьк) автомобіль поставлено на тимчасовий облік, власник - ОСОБА_7 
 
04 вересня 2010 року в ТСЦ № 0741 (м. Луцьк) автомобіль поставлено на постійний облік, власник - ОСОБА_7 ;
 
23 травня 2013 року в ТСЦ № 0741 (м. Луцьк) транспортний засіб знятий з обліку для реалізації власником ОСОБА_7 
 
31 травня 2013 року в ВРЕР м. Кузнєцовськ транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_8 
 
13 грудня 2013 року в ВРЕР м. Кузнєцовськ транспортний засіб перереєстрований на ОСОБА_9 
 
13 лютого 2015 року в ВРЕР м. Рівне транспортний засіб знятий з обліку для реалізації. 
 
14 травня 2015 року в ВРЕР м. Дубно транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_10 ;
 
30 грудня 2015 року автомобіль перереєстрований за ОСОБА_1 .
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.
 
У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
 
Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.
 
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
 
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
 
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
 
Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
 
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.
 
За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.
 
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року в справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року в справі № 6-168цс14 та Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19) та від 07 квітня 2020 року у справі № 761/48585/18 (провадження № 61-19810св19).
 
Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.
 
Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб -платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.
 
Таким чином відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
 
Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року в справі № 333/6700/15-ц (провадження № 61-2859св18), від 11 вересня 2019 року в справі № 573/1105/17 (провадження № 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року в справі № 757/17150/17-ц (провадження № 64-45097св18), від 18 грудня 2019 року в справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19) від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18 (провадження № 61-18857св19), від 07 квітня 2020 року у справі № 761/48585/18 (провадження № 61-19810св19), від 09 червня 2021 року у справі № 643/1735/19 (провадження № 61-1526св20), від 24 червня 2021 року у справі № 757/4536/18 (провадження № 61-3913св21).
 
Отже, у цій категорії справ практика касаційного суду є сталою. Підстав для порушення питання про відступ від висновків, викладених у вказаних постановах, колегія суддів не вбачає, оскільки заявник не навів обставин щодо неефективності, неясності, неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості тлумачення Верховним Судом норм права або зміну соціального контексту, через яку тлумачення застаріло внаслідок розвитку суспільних відносин у цій сфері.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те що, оскільки на час відчуження автомобіля застава спірного транспортного засобу була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, ОСОБА_1 мав можливість перевірити ці відомості, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач порушив права позивача.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладено у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
 
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. 
 
Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновку суду апеляційної інстанції.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Тернопільського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | А. І. Грушицький
| І. В. Литвиненко
| Є. В. Петров