УХВАЛА

1 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 686/32551/19
провадження № 51-1560ск22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
 
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 30 березня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року щодо неї.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Хмельницького міськрайонного суду від 30 березня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 
ст. 185 Кримінального кодексу України (далі ? КК), та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
 
На підставі ст. 71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 
2018 року остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 днів.
 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
 
За обставин, установлених судом та викладених у вироку суду першої інстанції, 
ОСОБА_4  визнано винуватою і засуджено за те, що вона, маючи не зняту й не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не стала та повторно з корисливих мотивів вчинила новий умисний злочин проти власності за таких обставин.
 
18 жовтня 2019 року близько 05:54 ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні грального закладу «СпортЛото», розташованого на АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 , помітила грошові кошти, що лежали в кишені потерпілого ОСОБА_5 , який заснув на стільці за одним із комп`ютерів, та прийняла рішення про вчинення крадіжки з метою власного збагачення.
 
Тоді ж ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 заснув, діючи з корисливих мотивів, умисно, повторно, таємно, із лівої кишені штанів останнього викрала грошові кошти в сумі 1400 грн, які належать потерпілому ОСОБА_5 , та залишила приміщення грального закладу «СпортЛото», розпорядившись потім викраденими грошовими коштами на власний розсуд.
 
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому спричинено майнову шкоду на суму 1400 грн.
 
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 17 травня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та її захисника – адвоката ОСОБА_6 частково задовольнив, змінив вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 
2022 року щодо ОСОБА_4 в частині призначеного покарання та призначив їй покарання за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
 
На підставі ст. 71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 
2018 року суд остаточно визначив покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 10 днів.

 
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
 
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена просить змінити вирок та ухвалу у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженої через суворість, а також призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судами достатньою мірою не врахували даних про її особу, зокрема: характеристики за місцем проживання, перебування в неї на утриманні хворого малолітнього сина, проходження ним лікування та реабілітації, спосіб його годування, відсутності скарг за місцем проживання, відношення до вчиненого, обставин, що пом`якшують покарання.
 
При цьому засуджена просить зупинити виконання оскаржених судових рішень щодо неї.
 
Мотиви Суду
 
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам закону, викладені в ній доводи та надані до неї копії судових рішень і матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).
 
Як регламентовано ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
У касаційній скарзі засуджена не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості у вчиненні злочину та кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 185 КК.
 
З ухвали апеляційного суду видно, що наведені в касаційній скарзі засудженої доводи за змістом майже аналогічні доводам, викладеним в апеляційних скаргах, були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, а тому є безпідставними і доводи касаційної скарги засудженої щодо суворості призначеного їй покарання.
 
Згідно з положеннями статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
 
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
 
Частково задовольняючи апеляційні скарги та зменшуючи розмір покарання, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, що засуджена є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину, повністю відшкодувала заподіяну шкоду, повністю визнала свою винуватість, щиро розкаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, не оскаржувала вироку суду в частині доведеності її винуватості та правильності кваліфікації дій, що свідчить про її готовність понести кримінальну відповідальність. 
Крім цього, її поведінка на досудовому розслідуванні, під час судового провадження до ухвалення стосовно неї обвинувального вироку сприяла правосуддю, адже свідчила про виконання покладених на неї процесуальних обов`язків. 
 
Також наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин і відсутність обтяжуючих покарання обставин дали апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових злочинів можливе хоча і в ізоляції її від суспільства, але в мінімальному розмірі.
 
Крім того, колегія суддів зазначила, що ОСОБА_4 не відбула реальне покарання у виді 90 годин громадських робіт, призначене вироком Хмельницького міськрайонного суду від 19 липня 2018 року, а тому їй призначено покарання згідно з вимогами ст. 71 КК за сукупністю вироків, що унеможливлює застосування до неї інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
 
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
 
Отже, колегія суддів касаційного суду вважає, що покарання, призначене апеляційним судом засудженій, є справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення, попередження вчинення нею нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі засудженої, Суд не вбачає.
 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги засудженої не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень і матеріалів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої необхідно відмовити.
 
Суд звертає увагу, що це не перешкоджає праву засудженої на підставі п. 2 ч. 1 ст. 536 КПК звернутись до суду, який постановив вирок, з клопотанням про відстрочку виконання вироку до досягнення дитиною трьох років.
 
З приводу клопотання засудженої зупинення виконання оскаржених судових рішень стосовно неї, то колегія суддів зазначає, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК це питання вирішує суддя-доповідач тільки після відкриття касаційного провадження. А оскільки в цьому провадженні такого рішення суд не прийняв, підстав для розгляду клопотання немає.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 30 березня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року щодо неї.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                       ОСОБА_3