Справа № 130/3554/21
Провадження № 22-ц/801/744/2022
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року	Справа № 130/3554/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б.,  суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2022 року, ухвалене суддею Шепелем К.А., дата складення повного тексту рішення невідома, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Вагонна дільниця станції Жмеринка» філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати,
встановив:
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила: скасувати наказ АТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Вагонна дільниця станції Жмеринка» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» № 1084 від 08.12.2021 про відсторонення, поновити її на посаді та стягнути з відповідача заробітну плату за період відсторонення від роботи.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка працює на посаді сторожа у виробничому підрозділі «Вагонна дільниця станції Жмеринка» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» з 2017 року.
У листопаді 2021 року відповідач грубо порушив її конституційні права через вимагання медичної інформації щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2 та обмеженням права щодо повноцінної роботи. 
09.12.2021 їй було оголошено наказ про відсторонення від роботи з підстав відсутності щеплення від зазначеної хвороби. У будь-яких документах, підписаних сторонами, зобов`язання про здійснення такого щеплення немає, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення її від роботи з підстав відсутності щеплення. 
Крім того, у зв`язку з виданням відповідачем оспорюваного наказу позивачку позбавлено конституційного права на працю, а тому з огляду на вищевикладене такий наказ є незаконним.
Наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» не передбачено вакцинацію проти COVID-19. Конституційним судом України 28.08.2020 карантин визнано незаконним. 
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2022 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Виробничого підрозділу «Вагонна дільниця станції Жмеринка» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» від 08.12.2021 № 1084 «Про відсторонення від роботи».
Зобов`язано АТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Вагонна дільниця станції Жмеринка» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Вагонна дільниця станції Жмеринка» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 грн на користь держави.
Не погодившись із вказаним рішенням, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.
У скарзі зазначає, що суд незаконно відкрив провадження у справі без сплати позивачем судового збору; оскільки позивача не було звільнено з роботи, безпідставною є вимога позову про поновлення її на посаді; рішення суду про скасування наказу про відсторонення позивача від роботи не підлягає негайному виконанню; належним відповідачем у справі може бути лише АТ «Українська залізниця», а не виробничий підрозділ, який не є юридичною особою; судом зроблено поверхневий висновок про порушення відповідачем конституційних прав позивача; некоректним є зазначення судом в рішенні сумнівів щодо правомочності та рівня повноважень як Кабінету Міністрів України, так і Міністерства охорони здоров`я України у сфері регулювання карантинних обмежень та здійснення обов`язкових профілактичних щеплень; помилковим є висновок суду, що відсторонення від роботи можливо лише за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Додатковим рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 квітня 2022 року поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді сторожа АТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Вагонна дільниця станції Жмеринка» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця».
У судове засідання, призначене на 14 червня 2022 року, ОСОБА_1 не з`явилася, подала заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з поганим самопочуттям.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.  Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, беручи до уваги мотиви поданого клопотання про відкладення судового засідання, прийшла до висновку, що причини неявки позивачки не є поважними, адже не підтверджуються належними документами.
Суд враховує, що вперше подане клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи було задоволено судом. Подаючи вдруге такого роду клопотання ОСОБА_1 не наводить в клопотанні обставин, які б перешкоджали розглянути скаргу у її відсутність, а також не мотивує необхідність її безпосередньої явки до суду.
Позиція ОСОБА_1 викладена у відзиві на апеляційну скаргу. 
Відтак, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність ОСОБА_1 .
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що посадова особа державної санітарно-епідеміологічної служби не вносила подання про відсторонення позивачки від роботи, що є необхідним перед відстороненням. Судом зазначено, що МОЗ України не затверджувало на момент звільнення переліку інфекцій, ухилення від щеплення яких може бути підставою для відсторонення від роботи. Суд дійшов висновку, що видавши незаконний наказ від 08.12.2021 про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати право позивача на працю було безпідставно порушене, тому ефективним способом захисту порушеного права буде зобов`язання відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, розрахунок якої має бути здійснено у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України щодо визначення середнього заробітку з моменту відсторонення по день фактичного допущення до роботи.
З цих підстав суд дійшов висновку у додатковому рішенні про поновлення позивача на посаді.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Встановлено, що  ОСОБА_1 працює на посаді сторожа у виробничому підрозділі «Вагонна дільниця станції Жмеринка» філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 01.09.2017 по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.06.2004 (а.с.8-9).
Наказом начальника дільниці ОСОБА_2 від 18.11.2021 №1020 «Про заходи щодо профілактики розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2 серед працівників дільниці» визначено, що до 09.12.2021 всі працівники дільниці повинні були отримати щеплення від коронавірусу та після отримання вакцинації невідкладно, не пізніше наступного робочого дня, надати у сектор кадрів дільниці відповідне належне підтвердження вакцинування. При наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2, до 06.12.2021 надати у сектор кадрів дільниці оригінал довідки форми первинної облікової документації №028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної ховороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2». З 09.12.2021 із складанням відповідного акту та за відповідним наказом від роботи без збереження заробітної плати мають бути відсторонені працівники, які не отримали щеплення від коронавірусу затвердженою МОЗ України вакциною, а також не надали оригінал довідки форми первинної облікової документації №028-1/о щодо наявності протипоказань до вакцинації. (а.с.53).
Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена під підпис 20.11.2021 (а.с.55).
25.11.2021 складено акт про те, що сторож ОСОБА_1 25.11.2021 відмовилася від здійснення щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2. Довідки про протипоказання до сектору кадрів не надала. З актом ОСОБА_1 ознайомлена 25.11.2021 (а.с.56).
Наказом начальника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Вагонна дільниця станції Жмеринка» філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Діхтярука О.А. від 08.12.2021 №1084, ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 09.12.2021 до усунення нею причин, що стали підставою для її відсторонення від роботи. На весь період відсторонення працівника від роботи припинено нарахування заробітної плати. У наказі зазначено, що сторож ОСОБА_1 не зважаючи на те, що вона 20.11.2021 належним чином ознайомлена з наказом від 18.11.2021 №1020 та 08.12.2021 із зобов`язаннями здійснити профілактичне щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2, а також із вимогами чинного законодавства щодо обов`язковості такого щеплення, станом на 08.12.2021 не виконана цих вимог (а.с.61).
ОСОБА_1 із вказаним наказом ознайомлена під підпис (а.с.62).
09.12.2021 в присутності ОСОБА_1 складено акт №3692 про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, оскільки вона відмовилася здійснювати щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2, та не надала у сектор кадрів дільниці при наявності протипоказань до вакцинації до 06.12.2021 оригінал довідки форми первинної облікової документації №028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2» (а.с.63).
09.12.2021 ОСОБА_1 надала начальнику АТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу «Вагонна дільниця станції Жмеринка» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Діхтяруку О.А. заяву, в якій вказала, що не відмовляється вакцинуватись, однак, зважаючи на значний перелік побічних реакцій, вказаних виробником вакцини, хвилюється за стан свого здоров`я. Тому введення вакцини для неї неприпустимо без попереднього проведення повного медичного обстеження стану її здоров`я (а.с.7). Також цього дня надала заяву, в якій зазначила, що відмовляється розголошувати інформацію про свій медичний статус, оскільки це є медичною таємницею (а.с.58).
20.12.2021 начальник виробничого підрозділу ОСОБА_2 надав відповідь на вказану заяву, в якій зазначив, що дії адміністрації дільниці вчиненні виключно з дотриманням вимог статті 19 Конституції України  (а.с.20).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України  кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Частиною першою статті 46 КЗпП України визначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: 
- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 
- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; 
- в інших випадках, передбачених законодавством.
До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.
Пунктами а, б ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.
У статті 30 згаданого Закону закріплена можливість запровадження щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань проведення обов`язкових медичних оглядів, профілактичних щеплень, карантинних заходів в порядку, встановленому законами України.
Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників, або поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. 
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року №2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» внесено зміни в Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153.
Відповідно до цих змін, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України підлягають працівники, зокрема, підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 (пункт 6).
АТ «Українська залізниця» є одним із об`єктів державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави в транспортній галузі (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83, код ЄДРПОУ 40075815).
Таким чином, ОСОБА_1 , як працівник підприємства, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави на період дії карантину підлягала обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. 
Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:
1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);
2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти CVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;
3) взяття до відома, що  на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;  
відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;  строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. 
У законодавстві відсутнє чітке визначення поняття відсторонення від роботи. За своїм змістом це призупинення трудових відносин, яке полягає у тимчасовому увільненні працівника від виконання трудових обов`язків з метою відвернення та/або попередження негативних наслідків.
Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.
Жоден із наведених вище норм права, зокрема, накази Міністерства охорони здоров`я України та постанова Кабінету міністрів України, не визнані неконституційними, тому визначені даними правовими актами вимоги є обов`язковими для виконання.
Відповідно до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст. 68 Конституції України).
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.  Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У даному випадку позивача не примушували робити те, що не передбачено законом.
Отже, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі начальника дільниці Діхтярука О.А. не могло діяти в інший спосіб, ніж той, який передбачений згаданою постановою Кабінету Міністрів України та наказом Міністерства охорони здоров`я України, а тому наказ про відсторонення є законним.
Під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання трудових обов`язків та не може виконувати роботу, тому за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.
Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2.
Отже, апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Висновки суду першої інстанції є помилковими через неправильне застосування норм матеріального права, яке полягає в незсовувані судом вищезазначених норм права.
Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що карантин закінчився 28 лютого 2021 року і в подальшому жодних постанов Кабінетом Міністрів України, якими би встановлювався карантин на інший період не приймалося, а внесення змін до прийнятих раніше урядом постанов щодо продовження строку дії карантину є неприйнятним з точки зору закону, однак, такі висновки суду не заслуговують на увагу, оскільки прийняті постанови є чинними та підлягають до застосування.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу відсутності в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, на подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивачки від роботи, як це передбачено п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», оскільки з аналізу п. 5 ч. 1 ст. 7 та п.«e» ч. 1 ст. 42 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» слідує, що внесення головним санітарним лікарем подання про відсторонення працівників від роботи є заходом, спрямованим на припинення порушення санітарного законодавства на підприємстві, установі, організації, у разі невиконання вимог законодавства, з однієї сторони, особою, яка зобов`язана пройти обов`язкове профілактичне щеплення, а з іншої сторони, керівником, який допускає бездіяльність і самостійно не виконує приписів законодавства щодо відсторонення такого працівника від роботи.
Що стосується питання порушення конституційних прав позивача, про що стверджує остання, а саме права на працю, то апеляційний суд бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини та позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Так, ЄСПЛ висловлював думку, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (параграф 33, 36 рішення у справі «Соломахін проти України» від 15 березня 2012 року, заява N 24429/03).
У постанові від 17 квітня 2019 року у справі №682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто, в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим. 
У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2021 року у справі №630/554/19 вказано, що оскільки будь-яке право об`єктивно кореспондується з обов`язками, право на дошкільну освіту закон пов`язує з обов`язком проведення профілактичних щеплень, які гарантують безпеку як власне окремій дитині, так і особам, які навколо неї, висновки судів нижчих рівнів про протиправність та неправомірність дій завідувачки дитячого навчального закладу є необґрунтованими і такими, що суперечать закону. Дитина позивача не позбавлена права на освіту.
У постанові від 10 березні 2021 року у справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Зважаючи на це, не освіта, а саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень дитина не може бути допущеною до занять, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я не тільки всіх учнів і працівників школи або дитячого садка, а й захищає таким чином саму дитину, яка не отримала профілактичні щеплення. З огляду на суспільні інтереси, тимчасове відсторонення (до проведення щеплення, отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії) дитини від занять не призвело до порушення конституційного права дитини на освіту, яку вона може отримати в інших формах.
З огляду на вищевикладене, в даному випадку наявні підстави вважати, що втручання Держави у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законодавстві, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та цілком необхідним у демократичному суспільстві.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а тому оскаржуване рішення суду у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 20009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у зв`язку із скасуванням рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2022 року ухвалене цим же судом 06 квітня 2022 року додаткове рішення втрачає силу.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко