ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року	Львів	Справа № 380/17322/21 пров. № А/857/1706/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Шинкар Т. І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від              13 грудня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Потабенко В. А. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

                                                        ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування йому періоду військової служби в армії СРСР з          15 серпня 1984 року по 10 вересня 1986 року (2 роки 27 днів) до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та до страхового стажу, що дає йому право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, згідно зі ст. 7-1 Прикінцевих положень (р. ХV) Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» , а також дії щодо невиплати йому грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком згідно із ст.7-1 Прикінцевих положень (р. ХV) Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», що становить 60569,80 грн;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати йому до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та до страхового стажу, що дає йому право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком згідно із ст. 7-1 Прикінцевих положень (р.ХV) Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» період військової служби в армії СРСР з 15 серпня 1984 року по 10 вересня 1986 року (2 роки 27 днів) та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком згідно із ст.7-1 Прикінцевих положень (р.ХV) Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», що становить 60569,80 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після закінчення навчання у Львівському державному університеті ім. І.Франка на денному відділенні географічного факультету, з 15.08.1984 по 10.09.1986 проходив строкову військову службу в армії СРСР на посаді офіцера у званні лейтенанта, строк якої становить 2 роки 27 днів. Із 29.09.1986 і по теперішній час працює на посадах вчителя географії та заступника директора Наварійського ЗЗСО І-Ш ст. - гімназії. Звернувшись 12.07.2021, після виповнення 60 років (14.04.21) до Пустомитівського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області щодо призначення пенсії за віком, отримав рішення відповідача №134450011047 від 19.07.2021 про призначення пенсії за віком у розмірі 6056,98 грн. Однак, із рішення ГУ ПФУ у Львівській області №134450011047 від 19.07.2021 про призначення  пенсії за віком було незрозуміло, чи враховано до спеціального (страхового) стажу роботи, як працівнику освіти, 2 роки 27 днів військової служби в армії СРСР на посаді офіцера та чи нараховано грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, як це встановлює ст. 7-1 Прикінцевих положень (p.XV) Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку з цим, позивач 02.08.2021 звернувся до відповідача із заявою. ГУ ПФУ у Львівській області було розглянуто звернення та 01.09.2021 надано письмову відповідь про те, що ГУ ПФУ у Львівській області вважає, що страховий стаж ОСОБА_1 на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону 1788 становить 34 роки 07 місяців 25 днів (при необхідному 35 років) і права на виплату грошової допомоги, передбаченої п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону 1058, немає. При цьому, ГУ ПФУ у Львівській області зазначило, що зарахування періоду проходження військової служби до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, чинним законодавством не передбачено. Вважає позивач, такі дії ГУ ПФУ у Львівській області свідчать про фактичну відмову зарахувати період проходження військової служби (2 роки 27 днів) в армії СРСР на посаді офіцера до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, як це встановлює ст. 7-1 Прикінцевих положень (p.XV) Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», а, отже, є протиправними та такими, що порушують його право на зарахування до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.12.21 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неврахуванням всіх істотних обставин у справі просить скасувати судове рішення та прийняти нове – про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою законодавчі акти, якими врегульовано спірне питання, зокрема, те, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, в примітці 3 до якого визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років. До 01 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів ( учителів, медичних працівників ), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються і Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років. На виконання  статті 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я. Підпунктом «г» пункту 1 вказаного Положення передбачено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував правових позицій Верховного Суду із зазначеного питання, зокрема, висловлених у постановах по справі № 738/1246/15-а від 13.02.18; №672/885/17 від 27.02.18; №577/2537/17 від 06.02.19; №607/12395/16-а від 25.04.19.
Вказує на безпідставне застосування судом першої інстанції статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки вона врегульовує відносини при зарахуванні часу проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу  до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а йому призначено пенсію за віком. Крім того, дія вказаного Закону не може поширюватися на позивача, тому що він проходив військову службу у 1984-1986 роках, а Закон прийнятий у 1991 році.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується доказами, які знаходяться в матеріалах справи, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком з 19.07.2021. При цьому, 14.04.2021 позивачу виповнилося 60 років.
Розмір пенсії позивача обчислений згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при страховому стажі роботи 42 роки 6 місяців 2 дні, в тому числі, 34 роки 07 місяців 25 днів страхового стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота яких дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 проходив військову службу з 15.08.84 по 10.08.86, що також підтверджується військовим квитком.
Згідно запису у трудовій книжці №8 від 01.06.1996 ОСОБА_1 переведений з посади вчителя на посаду заступника директора по навчально-виховній роботі Наварійського ЗЗСО І-ІІІ ст.- гімназії, де працює на даний час.
Листом від 01.09.2021 №12232-11250/П-52/8-1300/21 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача, що оскільки на день досягнення пенсійного віку страховий стаж на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону №1788, становить 34 роки 07 місяців 25 днів (при необхідному 35 років), то права на виплату грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» він не має, а зарахування періоду проходження військової служби до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, чинним законодавством не передбачено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності відмови ГУ ПФУ у Львівській області. Зазначено, що позивачу бракує спеціального стажу, як працівника освіти, зокрема, із 35 необхідних років такого стажу у позивача є 34 роки 7 місяців та 25 днів. Зарахування періоду проходження строкової військової служби до спеціального стажу відповідно до статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено лише для осіб, які на момент призову на військову службу працювали за професією або на посаді, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а позивач до призову навчався в університеті і освітянської діяльності не здійснював.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його таким, що зроблений із неправильним застосуванням норм матеріального права з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 7-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" - "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1  Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  (далі - Порядок № 1191).
Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» - «ж»  ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком № 909.
Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до  Закону № 1058-IV  та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж»  ст. 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.
Згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909  (надалі - Перелік №909), незалежно від віку.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем визначено позивачу спеціальний стаж працівника освіти, який становить 34 роки 07 місяців 25 днів. До цього стажу період дійсної строкової військової служби з 15.08.84 по 10.08.86 не зараховано. Тому ключовим правовим питанням в межах доводів позовної заяви та апеляційної скарги є наявність/відсутність у позивача права на зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти та право на отримання грошової допомоги згідно із п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 15.08.84 по 10.08.86.
Апеляційний суд звертає увагу, що аналогічні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
У постанові від 13.02.2018 (справа №738/1246/15-а) Верховний Суд дійшов наступного правового висновку: «Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
В примітці 3 до цього переліку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР "Про державні пенсії", статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.
На виконання статті 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.
Підпунктом "г" пункту 1 вказаного Положення передбачено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти.
Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період військової служби в армії СРСР до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"».
Апеляційний суд звертає увагу, що аналогічна правова позиція в цій категорії справ висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі № 672/885/17, від 06.02.2019 у справі №577/2537/17, від 29.11.2019 у справі № № 414/53/17 і колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазначеного правового висновку.
Апеляційним судом встановлено, що у даному спорі станом на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, спеціальний страховий стаж позивача з урахуванням періоду служби у радянській армії відповідав вимогам п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тому, з урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про те, що час проходження позивачем військової служби не має бути зарахований до спеціального педагогічного стажу, не відповідає нормам матеріального права.
При цьому, апеляційний суд вважає доречними доводи апелянта про те, що суд першої інстанції помилково послався на приписи частини 1 статті 8 Закону № 2011 в частині права на зарахування періоду строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки у даній справі спір стосується пенсії за вислугу років (ст.55 Закону № 1788-ХІІ), а цей вид пенсії не є тотожним пенсії за віком на пільгових умовах (ст.13 закону № 1788-ХІІ).
З урахуванням того, що період строкової служби позивача підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е»  ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, а також наявного у нього спеціального стажу 34 роки 07 місяців 05 днів, право на зарахування якого Управління не оскаржувало, то сукупний спеціальний стаж позивача на дату подання ним заяви про призначення пенсії за вислугу років складав більше 35 років. Таким чином відмова відповідача у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій є протиправною, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
За наведених обставин, оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позову.
Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Львівського окружного адміністративного суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову, то понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 4540 грн (1816 грн за подання позовної заяви та 2724 грн за полання апеляційної скарги) підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача.
Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суд від 13 грудня 2021 року у справі № 380/17322/21 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду військової служби в армії СРСР з 15 серпня 1984 року по 10 вересня 1986 року (2 роки 27 днів) до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та до страхового стажу, що дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до статті 7-1 Прикінцевих положень (р. ХV) Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та невиплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком згідно із ст.7-1 Прикінцевих положень (р. ХV) Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 період військової служби в армії СРСР з 15 серпня 1984 року по 10 вересня 1986 року (2 роки 27 днів) до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та до страхового стажу, що дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком згідно із статтею 7-1 Прикінцевих положень (р.ХV) Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком згідно із статтею 7-1 Прикінцевих положень (р.ХV) Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 05.05.2022