УХВАЛА

14 червня 2022 року 
м. Київ

справа № 822/2839/17
адміністративне провадження № К/990/13015/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В., 
перевіривши касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення  Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року
та постанову  Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року 
у справі №822/2839/17
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Хмельницькій області 
про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року, позов задоволено частково:
1) визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 оплати праці в грошовому виразі протягом періоду з 01 січня 2006 року по 04 квітня 2016 року (включно) в обсягах менше на 8953 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 82 коп.;
2) зобов`язано Державну податкову інспекцію у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 донарахування та виплату частини оплати праці в грошовому виразі, в тому числі частин її складових за видами виплат:
- надбавки за вислугу років державного службовця за 2014 рік, січень- квітень 2015 року в сумі 460,61 грн.;
- надбавки за високі досягнення у праці за січень - березень 2006 року, 2014 рік та за січень - квітень 2015 року в сумі 432,78 грн.;
- індексації грошових доходів за квітень-грудень 2006, 2008-2015 роки в сумі 4161,79 грн.;
- премії щомісяця за грудень 2015 року та за січень 2016 року в сумі 439,62 грн.;
- тимчасової непрацездатності в наслідок захворювання за лютий - березень 2014 року та за січень -вересень 2015 року в сумі 341,62 грн.;
- основної щорічної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби за вересень та грудень 2007 року, за вересень 2008 року, за квітень та вересень 2009 року, за серпень, вересень 2010 року, за травень, серпень, вересень 2011 року, за серпень, вересень 2012 року, за серпень, вересень 2013 року, за серпень, вересень 2014 року та за вересень, листопад 2015 року в сумі 1161,77 грн.;
- грошової компенсації за не використані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби, що належить виплаті в день звільнення 04 квітня 2016 року в сумі - 1866,13 грн.;
- вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, що належить виплаті в день звільнення 04 квітня 2016 року в сумі - 89,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 22 липня 2021 року скасовано рішення та додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року, постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року, а справу направлено на новий розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року, залишеним без змін Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року, позов задоволено частково:
1) визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 оплати праці в грошовому виразі протягом періоду з 01 січня 2006 року по 04 квітня 2016 року (включно) в обсягах менше на 8953 грн. 82 коп.;
2) зобов`язано Головне управління ДПС у Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 донарахування та виплату частини оплати праці в грошовому виразі, в тому числі частин її складових за видами виплат:
- надбавки за вислугу років державного службовця за 2014 рік, січень - квітень 2015 року в сумі 460,61 грн.;
- надбавки за високі досягнення у праці за січень - березень 2006 року, 2014 рік та за січень - квітень 2015 року в сумі 432,78 грн.;
- індексації грошових доходів за квітень-грудень 2006, 2008-2015 роки в сумі 4161,79 грн.;
- премії щомісяця за грудень 2015 року та за січень 2016 року в сумі 439,62 грн.;
- тимчасової непрацездатності в наслідок захворювання за лютий - березень 2014 року та за січень - вересень 2015 року в сумі 341,62 грн.;
- основної щорічної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби за вересень та грудень 2007 року, за вересень 2008 року, за квітень та вересень 2009 року, за серпень, вересень 2010 року, за травень, серпень, вересень 2011 року, за серпень, вересень 2012 року, за серпень, вересень 2013 року, за серпень, вересень 2014 року та за вересень, листопад 2015 року в сумі 1161,77 грн.;
- грошової компенсації за не використані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби, що належить виплаті в день звільнення 04 квітня 2016 року в сумі - 1866,13 грн.;
- вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, що належить виплаті в день звільнення 04 квітня 2016 року в сумі - 89,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Скаржник підставою касаційного оскарження судових рішень визначає пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначаючи, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку
Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду, а також чітко вказати постанову Верховного Суду (дату прийняття такої постанови та номер справи, в якій винесено дану постанову), в якій викладено відповідний висновок Верховного Суду.
Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Всупереч вищенаведеному, скаржником не зазначено конкретну норму права, яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, а також чітко не вказано постанову Верховного Суду (дату та номер справи), в якій викладено відповідний висновок Верховного Суду.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, так само суд не може самостійно визначати норму права, яку на думку скаржника, застосовано всупереч висновку Верховного Суду, а також в якій постанові викладено такий висновок, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Позивач також підставою касаційного оскарження вказує пункт 1 та 3 частини 2 статті статті 353 КАС України.
Частиною другою статті 353 КАС України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо зокрема:
1)суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження. 
У відсутності обґрунтованих підстав визначених пунктом 1-3 частини 2 статті 328 КАС України суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави передбаченої пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України, в частині не дослідження доказів.
Також скаржник обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження та посилаючись на пункт 3 частини 3 статті 353 КАС України не зазначає, яке саме клопотання чи заяву відхилив суд, не вказано коли таке клопотання/заява було заявлено та які саме докази чи обставини не було досліджено судом.
З огляду на викладене Суд відхиляє посилання заявника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 4 частини другої статті 353 КАС України.
З урахуванням змін до     КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі №822/2839/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії -  повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя	О.В. Калашнікова