П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 682/251/21
провадження № 51 - 4746 км 21
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
засудженого                                              ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 26 квітня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року стосовно
 
                                               ОСОБА_6 ,
                                               ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                               уродженця с. Кононча Канівського району
Черкаської області, без місця реєстрації,
який мешкав за адресою: 
АДРЕСА_1 ,
 
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Миронівського районного суду Київської області від 26 квітня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за:
 
-                     ч. 2 ст. 289 ККУкраїни – допокаранняувидіпозбавленняволінастрок 5 років без конфіскації майна;
-                     ч. 2 ст. 289 ККУкраїни – допокаранняувидіпозбавленняволінастрок 5 років 1 місяць без конфіскації майна;
- ч. 3 ст. 185 КК України – до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- ч. 3 ст. 185 КК України – до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим  ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 3 лютого 2021 року, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців без конфіскації майна.
 
Київський апеляційний суд05 жовтня 2021 року вирок суду першої інстанції змінив, виключив з його резолютивної частини посилання на призначення ОСОБА_6 покарання за окремими епізодами злочинної діяльності і постановив вважати ОСОБА_6 засудженим за:
 
- ч. 3 ст. 185 КК України – до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- ч. 2 ст. 289 ККУкраїни – допокаранняувидіпозбавленняволінастрок 5 років без конфіскації майна;
 
на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим  ОСОБА_6 визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна;
 
відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року, ОСОБА_6 визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. 
 
В решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.
 
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
 
Так, ОСОБА_6 25 липня 2020 року о 18:20, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, незаконно заволодів належним  ОСОБА_8 автомобілем «Volkswagen Passat Variant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 80 570,00 грн, поїхав у напрямку м. Канів Черкаської області і розпорядився автомобілем на власний розсуд.
 
Крім того, ОСОБА_6 13 серпня 2020 року приблизно о 00:05 проник на територію домоволодіння на АДРЕСА_3 та шляхом віджиму вікна потрапив до житлового будинку, звідки повторно, таємно викрав чуже майно, спричинивши потерпілій ОСОБА_9  матеріальних збитків на загальну суму 5 810,00 грн.
 
Крім того, ОСОБА_6 13 серпня 2020 року приблизно о 05:05 проник на територію домоволодіння на АДРЕСА_4 та шляхом пошкодження замка вхідних дверей потрапив до житлового будинку, а потім і до гаража, звідки повторно, таємно викрав чуже майно, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 24 670,66 грн.
 
Крім того, ОСОБА_6 , перебуваючи на території вказаного домоволодіння, приблизно о 05:15 повторно, незаконно заволодів моторолером «HONDA DIO», без реєстраційних номерів, з ідентифікаційним номером                         НОМЕР_2 , спричинивши потерпілому ОСОБА_10  матеріальних збитків на загальну суму 4 997,00 грн.   
  
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
За змістом касаційноїскарги захисник ОСОБА_7 , непогоджуючисьізвирокомсудупершої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 , просить оскаржувані судові рішення змінити, визначивши засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяці. 
 
Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання, додавши 6 місяців позбавлення волі до покарання, призначеного вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року, обґрунтовано врахувавнаявність пом`якшуючих покарання обставин, дані про його особу, стан здоров`я, соціальне становище, а також відсутність даних про перебування на обліках у психіатратанарколога, однак свого рішення не мотивував. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив викладених в апеляційній скарзі доводів і прийняв хибне рішення, фактично продублювавши рішення суду першої інстанції.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Засуджений підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
 
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та просив залишити без зміни судові рішення стосовно ОСОБА_6 .
 
Мотиви Суду
 
Положеннями ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України в касаційному порядку не оспорюються. 
 
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, то вони, на думку Суду, є необґрунтованими з огляду на таке. 
 
Статтями 50, 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
 
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
 
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
 
Зі змісту положень статей 70, 71 КК України вбачається, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70 КК України, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після чого - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків. 
 
Так, згідно з матеріалами кримінального провадження, злочини, за які засуджено ОСОБА_6 вироком Миронівського районного суду Київської області від 26 квітня 2021 року, вчинені ним до ухвалення 03 лютого 2021 року вироку Чорнобаївським районним судом Черкаської області.
 
За таких обставин суд першої інстанції за правилами ч. 1 ст. 70 КК України й відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України визначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на певний строк. 
 
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, поведінку обвинуваченого після їх вчинення, дані про особу винного, зокрема, його вік, стан здоров`я, соціальне становище, наявність обставин, що пом`якшують покарання – повного визнання своєї провини та щирого каяття, наявність обставини, що обтяжує покарання – вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння за одним з епізодів, а також відсутність даних про перебування обвинуваченого на профілактичних обліках у психіатра та нарколога, тобто дотримався вимог статей 50, 65-67, 70 КК України. 
 
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник та прокурор подали апеляційні скарги, в яких із наведеннях відповідних обґрунтувань просили змінити вирок та: захисник – пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання до 6 років 2 місяців позбавлення волі, прокурор – призначити покарання за кримінальні правопорушення, а не за кожен епізод окремо. 
 
Суд апеляційної інстанції задовольнив вимоги сторони обвинувачення, змінив вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 у частині призначеного покарання, виключив з резолютивної частини вироку призначення покарання за окремими епізодами злочинної діяльності і визначив вважати ОСОБА_6 засудженим: за ч. 3 ст. 289 КК України – до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України – до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за правилами ч. 1 ст. 70 КК України визначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна й відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців без конфіскації майна. У решті вирок залишив без змін.
 
За результатом розгляду апеляційної скарги захисника суд апеляційної інстанції вказав на те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тобто ті обставини, на які посилався захисник в апеляційній скарзі, і призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих йому злочинів. 
 
Водночас суд апеляційної інстанції зауважив, що, незважаючи на наявність у ОСОБА_6 численних судимостей за вчинення аналогічних корисливих злочинів, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції застосував принцип часткового складання призначених покарань і до покарання, призначеного вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року у виді позбавлення волі на строк 6 років, приєднав незначну частину покарання. 
 
Призначене ОСОБА_6 покарання колегія суддів апеляційного суду визнала справедливим як за видом, так і за розміром, а також необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
 
Відхиляючи вимоги сторони захисту, суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, оскільки призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з огляду на прохання про пом`якшення ОСОБА_6 остаточного покарання до 6 років 2 місяців позбавлення волі не свідчить про явну несправедливість через його суворість.
 
Суд погоджується з викладеними в ухвалі висновками суду апеляційної інстанції та вважає їх достатньо обґрунтованими, вмотивованими та переконливими.
 
Підстав уважати призначене ОСОБА_6 покарання надмірно суворим, як про це зазначив у касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , Суд не знаходить.
 
Водночас захисником не наведено обґрунтованих підстав щодо необхідності пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання до 6 років 2 місяців і які не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій, тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
 
Разом із тим, визначаючи ОСОБА_6 покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць шляхом поглинення менш суворого покарання (3 роки позбавлення волі за ч. 3 ст. 185 КК України) більш суворим (5 років позбавлення волі за ч. 2 ст. 289 КК України), суд апеляційної інстанції помилково визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, тому Суд уважає в порядку ст. 433 КПК України необхідним змінити ухвалу суду апеляційної інстанції в цій частині та знизити призначене покарання.
 
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
 
постановив:
 
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
В порядку статті 433 КПК України ухвалу Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_6 змінити.
Вважати   ОСОБА_6  засудженим за: 
- ч. 3 ст. 185 КК України – до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- ч. 2 ст. 289 ККУкраїни – допокаранняувидіпозбавленняволінастрок 5 років без конфіскації майна.
 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим  ОСОБА_6 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2021 року, ОСОБА_6 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                      ОСОБА_3