Ухвала
 
31 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 205/7747/20
провадження № 61-4727ск22
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що є власником 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 . Інші 5/8 частки вказаної квартири належить її батькові ОСОБА_2 , який зареєстрований за вказаною адресою, але починаючи з березня 2016 року за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, у здійснені ремонту у квартирі участі не приймає.
 
Враховуючи, що 5/8 частки квартири за вищевказаною адресою належить відповідачу, то він зобов`язаний сплачувати кошти за комунальні послуги за вказаною адресою.
 
У зв`язку з чим, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені витрати по оплаті комунальних послуг на утримання квартири у розмірі 13 180,75 грн, а також 3 % річних у розмірі 395,40 грн.
 
Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 жовтня 2021 року позов задоволено.
 
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на утримання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 у вигляді понесених та документально підтверджених витрат на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 13 180,75 грн, а також 3 % річних у розмірі 395,40 грн.
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 травня 2022 року рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
25 травня 2022 року ОСОБА_3 , який діє від ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 травня 2022 року у зазначеній вище справі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна (пункт 2 частини першої статті 176 ЦПК України).
 
Предметом позову є вимога про стягнення коштів на утримання майна, ціна позову у цій справі становить 13 576,15 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).
 
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький

                                                                                                             І. В. Литвиненко

                                                                                                             Є. В. Петров