Ухвала
Іменем України 
25 травня 2022 року
м. Київ
справа № 296/1255/21
провадження № 51 - 1456 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 22 жовтня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року,
встановив:
За вироком Корольовського районного суду міста Житомира від 22 жовтня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 3  ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Строк відбування покарання рахувати із 25 січня 2021 року.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року вказаний вирок залишено без змін.
Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, 07 грудня 2020 року, близько 14:45, перебував поряд із домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до підсобного приміщення, яке знаходилося на території вказаного домоволодіння та належить ОСОБА_6 . 
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 , пересвідчившись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає , у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин, через отвір у огорожі, проник на територію вказаного домоволодіння та підійшовши до підсобного приміщення, що поряд з будинком, шляхом пошкодження навісного замку вхідних дверей, проник до вказаного приміщення.  
Продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи в підсобному приміщенні, ОСОБА_5 таємно намагався викрасти майно, що належить ОСОБА_6 (універсальний будівельний лом, металевий домкрат, металевий колінчатий вал двигуна внутрішнього згорання та інше), загальною вартістю 2345 гривень 24 копійки. Однак, з причин, які не залежали від його волі не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий на місці потерпілим ОСОБА_6 .
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення та на підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку. Вказує, що суд, призначаючи покарання, не врахував всіх пом`якшуючих обставин – те, що він обвинувачується у скоєнні одного епізоду незакінченого замаху на вчинення ненасильницького злочину, має постійне місце проживання в м. Житомир, відсутність завданої шкоди, позицію потерпілого, який покладався на розсуд суду. Крім того, захисник вказує про наявність у ОСОБА_5 ІІІ групи інвалідності, тому його виправлення вважає можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 50, ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу винного.
Згідно приписів ст. 75 КК при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, окрім випадків засудження за корупційний злочин, суд може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Тобто, можливість застосування положень ст. 75 КК пов`язана із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями)                 та залежить від конкретних обставин кримінального провадження.
Що стосується доводів захисника про суворість призначеного ОСОБА_5 покарання та безпідставне, на його думку, незастосування щодо винного положень ст. 75 КК, то вони не можуть вважатися обґрунтованими.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_5 покарання, суд повною мірою врахував тяжкість вчиненого злочину, що згідно ст. 12 КК є тяжким, дані про особу винного, котрий не визнав вину, неодноразово судимий, має непогашені судимості за обвинуваченням його у вчиненні умисних насильницьких злочинів, не має місця реєстрації та постійного місця проживання, досудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку, що рівень ризику вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення високий. Судом також враховані обставини, що обтяжують покарання – рецидив злочину, пом`якшуючих обставин не встановлено, а тому призначив йому покарання за 3 ст. 15 ч. 3  ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке є мінімальним у межах санкції вказаної норми. 
Разом з тим, враховуючи всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання, апеляційний суд дійшов висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. 75 КК та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.
З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції. На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам. Підстав для його подальшого пом`якшення, а також для звільнення засудженого згідно ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не вбачає. Не наведені такі підстави і в касаційній скарзі захисника.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, в тому числі і тим, на які захисник ОСОБА_7 послався у касаційній скарзі, апеляційний суд з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без зміни.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Крім того, доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 про те, що засуджений має тяжку хворобу, ІІІ групу інвалідності, не можуть бути безумовною підставою для пом`якшення останньому покарання або звільнення його від відбування призначеного покарання із іспитовим строком, однак питання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання за станом здоров`я може вирішуватися на стадії виконання вироку в порядку ст. 84 КК.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 22 жовтня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_8                                                     ОСОБА_2                                    ОСОБА_3