справа № 753/5534/21
головуючий у суді І інстанції Гусак О.С.
провадження № 22-ц/824/3440/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
13 червня  2022 року                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича - на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р.Р. звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», у якому просив: стягнути з відповідача страхове відшкодування витрат на спорудження надгробного самітника у розмірі 20 000 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу - 8 000 грн.
Позов мотивований тим, що 21 листопада 2019 року по вулиці Грушевського поблизу будинку № 8 у місті Васильків Київської області відбулося ДТП, під час якого автомобіль марки «КАМАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода                   ОСОБА_3 , яка внаслідок отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди. За вказаним фактом Головним управлінням Національної поліції у Київській області внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12019110000000948. У результаті ДТП на наслідків від нього сестрі ОСОБА_3 - ОСОБА_1 завдано шкоди, оскільки вона понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника потерпілій у розмірі 20 000 грн. Указаний розмір понесених витрат не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів вини водія, оскільки із долученої позивачем постанови про закриття кримінального провадження № 1219110000000948 вбачається, що провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Інших судових рішень, які б свідчили про неправомірні дії ОСОБА_2 , які призвели до завдання шкоди ОСОБА_3 позивачем не наведено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р.Р. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції про те, що цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки настає виключно за наявності вини її заподіювача, є помилковим, оскільки цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки настає за відсутності вини її заподіювача.
 
Відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», у визначений ухвалою суду строк, не скористалося процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направило.
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.
З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого слідчого ГУ НП в Київській області від 27 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 1219110000000948, встановлено, що 21 листопада 2019 року по вулиці Грушевського поблизу будинку № 8 у місті Васильків Київської області відбулося ДТП, під час якого автомобіль марки «КАМАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода                 ОСОБА_3 , яка внаслідок отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.
21 листопада 2019 року інформацію про вказану дорожньо-транспортну подію було внесено до ЄРДР за № 1219110000000948 за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Причиною дорожньо-транспортної пригоди є порушення пішоходом ОСОБА_3 вимог пункту 4.14 «а», «г» ПДР України. 
Оскільки в цій ДТП в діях водія автомобіля ОСОБА_2 невідповідності вимогам ПДР, яка перебувала б в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, не вбачається, у зв`язку з чим в його діяннях відсутні ознаки злочину, передбаченого статтею 286 КК України, кримінальне провадження № 1219110000000948 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України (а.с. 40-41). 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області (а.с. 12).
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «КАМАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , застрахована на день події у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ (а.с. 23).
У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 позивач понесла витрати на встановлення надгробного пам`ятника на загальну суму 20 000 грн, що підтверджується товарними чеками, договором підряду та актом приймання-передачі виконаних робіт (а.с. 15-22).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно із пунктом 27.4 Закону № 1961-ІV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до частин 1-3 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною 2 статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Однак суд першої інстанції не врахував презумпцію вини завданої шкоди, передбачену частиною 2 статті 1166 ЦК України, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову через недоведеність вини водія, оскільки кримінальне провадження за фактом ДТП закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.
 
Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження                  № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність умислу потерпілого або непереборної сили.
Враховуючи викладене те, що позивачем понесені витрати у розмірі 20 000 грн на спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_3 , смерть якої знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП за участю транспортного засобу, застрахованого на час ДТП у відповідача, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди у заявленому позивачем розмірі.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
 
Щодо судових витрат.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл  судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, до позовної заяви долучено: 
договір про надання професійної правничої допомоги від 13 серпня 2020 року, предметом якого відповідно до пункту 1.1 є надання послуг щодо стягнення грошової компенсації за шкоду спричинену клієнту за подією, що мала місце 21 листопада 2019 року, у результаті якої загинула ОСОБА_3 ;
додаток до договору, пунктом 2 якого визначено, що вартість правничої допомоги  становить 8 000 грн;
копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю;
ордер.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підставі викладеного, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір судових витрат на професійну правничу допомогу є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у силу вимог пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому, враховуючи висновок апеляційного суду про задоволення апеляційної скарги, судовий збір у розмірі 2 270 грн (908 + 1362) підлягає до стягнення з відповідача на користь держави.
Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 20 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 2 270 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

 

Головуючий                                                                     Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                               Р.В. Березовенко
 
                                                                                                          О.Ф. Лапчевська