ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 червня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/14187/21	

головуючий суддя І інстанції - Тулянцевої І.В. 

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
                    розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року в адміністративній справі №160/14187/21 за позовом   ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправною та скасування вимоги (недоїмки) від 08.02.2021 року № Ф-115499-17/61У,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області   про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-115499-17/61У від 08.02.2021 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року  в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у відповідача не було підстав для нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного внеску за 2017, 2018, 2019 та 2020 роки, тому оскаржувана вимога підлягає скасуванню.
Відзив від відповідача на адресу суду не надходив.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, позивач з 20.07.2007 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено відповідний запис 22240000000046909. Основним видом діяльності позивача є «Діяльність нерегулярного пасажирського транспорту (код КВЕД 60.23.0)».
13.07.2021 року державним реєстратором припинено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за його рішенням, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено відповідний запис 2002240060001046909.
Судом встановлено, що позивач перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Амур-Нижньодніпровська ДПІ (Амур-Нижньодніпровський р-н м.Дніпра) з 20.07.2007 року по 13.07.2021 року на загальній системі оподаткування.
Так, згідно з ІТС «Податковий блок» у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка складає 37788,74 грн., в тому числі: 
- за 2017 рік по терміну сплати 09.02.2018 року в сумі 8 448,00 грн.; за І квартал 2018 року по терміну сплати 19.04.2018 року в сумі 2457,18 грн.; за II квартал 2018 року по терміну сплати 19.07.2018 року в сумі 2457,18 грн.; за III квартал 2018 року по терміну сплати 19.10.2018 року в сумі 2457,18 грн.; за IV квартал 2018 року по терміну сплати 21.01.2019 року в сумі 2457,18 грн.; за І квартал 2019 року по терміну сплати 19.04.2019 року в сумі 2754,18 грн.; за II квартал 2019 року по терміну сплати 19.07.2019 року в сумі  2754,18 грн.; за III квартал 2019 року по терміну сплати 21.10.2019 року в сумі 2754,18 грн.; за IV квартал 2019 року по терміну сплати 20.01.2020 року в сумі 2754,18 грн.; за І квартал 2020 року по терміну сплати 21.04.2020 року в сумі 2078,12 грн.; за II квартал 2020 року по терміну сплати 20.07.2020 року в сумі 1039,06 грн.; за III квартал 2020 року по терміну сплати 19.10.2020 року в сумі 3178,12 грн.; за жовтень - листопад 2020 року по терміну сплати 19.01.2021 року в сумі 2200,00 грн. Встановлено, що сплата ЄСВ за період з 01.01.2017 року по день розгляду справи судом, відсутня.
У зв`язку із наявністю в інтегрованій картці платника податків позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати єдиного внеску та відповідно до вимог статті 25 Закону №2464-VІ відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2021 року №Ф-115499-17-61У.
22.07.2021 року позивач звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  із заявою про списання суми недоїмки за період з                 01.01.2017 року по теперішній час. До заяви долучено копію паспорта, РНОКПП та інформацію з Єдиного реєстру.
Листом від 04.08.2021 року №55945/6/04-36-24-06 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області повідомило позивача проте, що за результатами розгляду його заяви від 23.07.2021 року контролюючим органом проведена перевірка з питань відповідності умовам, визначеним пунктом 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, що надають право на списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені з єдиного соціального внеску, на підставі заяви платника. Перевіркою встановлено невідповідність умовам, визначених п.9-15 Закону №2464-VI щодо списання недоїмки, оскільки до 01.03.2021 року не були виконані наступні умови: не припинено підприємницьку діяльність (діяльність припинена 13.07.2021 року), не подано заяву про списання недоїмки (заява подана 23.07.2021 року), не надано звітність з єдиного внеску за 2017-2020 роки.
Не погодившись з наведеними висновками відповідача, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт не дотримання позивачем умов, визначених пунктом 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, що надають право на списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені з єдиного соціального внеску, на підставі заяви платника, а саме у не припиненні підприємницької діяльності (діяльність припинена 13.07.2021 року), не поданні заяви про списання недоїмки (заява подана 23.07.2021 року), не наданні звітності з єдиного внеску за 2017-2020 роки до 01.03.2021 року, знайшов своє підтвердження при розгляді цієї справи, відповідно відмова контролюючого органу у списанні суми недоїмки з єдиного внеску позивачу є правомірною.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до п. 2 ч. 1   ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим     Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим     Законом     визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до п.п. 4 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
При цьому, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, в тому числі та, яка обрала спрощену систему оподаткування, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Так, законодавцем доповнено розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI пунктом 9-15, яким, зокрема, передбачено, що підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:
а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;
б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.
Приписами пункту 9-15 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI також врегульована процедура списання недоїмки, яка передбачає вчинення платником певних дій, зокрема, подання заяви до контролюючого органу про списання недоїмки.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що підставою для списання несплаченої станом на 1 грудня 2020 року суми недоїмки, нарахованої платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) від його діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, є подання до 1 березня 2021 року:
- державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності;
- до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.
Між тим, як вбачається з матеріалів справи,  позивачем подано заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності лише 13.07.2021 року, тобто вже після              01.03.2021 року, що унеможливлює списання недоїмки відповідно до п.9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI.
Крім того, позивачем до податкового органу звітність відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року не поадвалась.
Поряд з вказаним, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено поновлення строку подання заяви щодо списання суми недоїмки з єдиного соціального внеску.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311 ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року в адміністративній справі №160/14187/21 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених     п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.          

Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко