Номер провадження: 22-ц/813/1454/22 
Справа № 523/11801/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24.05.2022 року                                                                 м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Хухрова С.В., 
переглянувши справу №523/11801/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2020 року у складі судді Дяченка В.Г., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 29 липня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що є співвласником та проживає в квартирі АДРЕСА_1 та третьому поверсі дев`ятиповерхового будинку. Відповідач ОСОБА_2 , який є власником квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться на другому поверсі цього ж будинку, самочинно розширив балкон шляхом збільшення площі на 0,90м х 3,05м, чим порушив її права як співвласника будинку знаходженням на козирку розширеного балкону викинутого з верхніх поверхів будинку сміття. Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 на підставі статті 73 Закону України «Про місцева самоврядування в Україні», статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», статті 376 ЦК України, статті 179 ЖК України, пункту 1.4.1 Правил утримання жилих будинків і прибудинкових територій» просила зобов`язати відповідача ОСОБА_2 за власний рахунок привести до первісного стану об`єкт самочинного будівництва (реконструкції), а саме балкон зі збільшеними розмірами відносно стандарту на 0,90м х 3,05м квартири АДРЕСА_3 (а.с.2-6). 
Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 9 серпня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.43-44). 
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що встановлення металевого каркасу та навісу на балконі його квартири не є самочинним будівництвом згідно з нормами чинного законодавства, ОСОБА_1 не має права звертатися до суду із вимогою зобов`язати його привести балкон у первісний стан. Як власник квартири відповідно до положень частини 2 статті 383 ЦК України може на власний розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі. Відремонтувавши балкон, він жодним чином не порушив прав власників інших квартир та санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Позивачем не доведено наявність порушеного права, яке підлягає захисту судом. ОСОБА_1 зазначає, що їх права порушені, так як мешканці верхніх поверхів будинку викидають сміття на навіс, який вона змушена прибирати, що від сміття чує сморід, проте дане не має підтвердження. Позивач умисно «забуває», що розмір балкону її квартири також є збільшеним відносно сусідів зверху. Докази збільшення балкону його квартири на 0,90м х 3,05м відсутні. Згідно акту перевірки №92 від 29 липня 2013 року дільниці №2 КП ЖКС «Північний» належний йому балкон збільшено на 0,2м. Ремонт балкону здійснено у 2013 році, позов до суду подано у 2019 році, строк позовної давності порушено (а.с.69-72). 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.93-94).
Висновок суду мотивовано тим, що сторони визнали обставини наявності козирка на балконі відповідача, проте позивачем не доведено порушення її прав, істотного порушення будівельних норм і правил, тому підстави для зобов`язання відповідача за позовом позивача привести балкон до первісного стану відсутні. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями мешканців будинку з верхніх поверхів, що за твердженнями позивача викидають сміття, яке залишається на козирку балкону відповідача, і діями (бездіяльністю) відповідача щодо цього сміття. Крім того, належним позивачем у відносинах, що виникають з підстав, передбачених статтею 376 ЦК України, є відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування, який вже звертався до ОСОБА_2 з вимогою щодо балкону, спір вирішено ухваленням судового рішення у справі №523/4619/14-а.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.99-106).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Судом не прийнято до уваги ряд доказів, а саме, що реконструкція підтверджується приписом від 19 липня 2013 року №92, актом перевірки від 29 липня 2013 року №92, протоколом від 30 липня 2013 року №92 та іншими документами, складеними КП ЖКС «Північний», якими встановлено порушення Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572, установленням металевого каркасу та козирку без дозвільних документів. Наявний розширений балкон порушує її права, оскільки збільшений балкон відповідача розташовується безпосередньо під вікнами її квартири, через що на даху збирається сміття, виникають сприятливі умови для несанкціонованого проникнення до квартири, її квартира внаслідок незаконної прибудови на другому поверсі будинку втратила належний товарний вигляд. В даному випадку реконструкція балкону порушує охоронювані законом права та інтереси інших осіб, в тому числі й її, оскільки вона також проживає в цьому житловому будинку та третьому поверсі, та є небезпечною, так як розташована над балконом першого поверху. Судом не прийнято до уваги норми статей 319, 383 ЦК України, статей 100, 152 ЖК України. Дійсно у справі №523/4619/14-а ухвалено рішення, яким зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок привести до попереднього стану об`єкт будівництва (реконструкції) балкону на другому поверсі квартири АДРЕСА_3 , проте судове рішення не виконано, тому вона змушена звертатися до суду особисто за захистом порушених прав. Чинним законодавством України передбачено звернення до суду інших осіб (зокрема її як співвласника будинку на захист порушених прав) як таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), з позовами про знесення самочинно збудованих (реконструйованих) споруд громадянами. Судом неправомірно звужено таку ознаку, як «порушення права інших осіб», передбачену частиною 7 статті 376 ЦК України, замість «порушення прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку», не врахувавши права Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, територіальної громади міста Одеси, її як співвласника будинку на встановлений порядок управління, порядок здійснення містобудівної діяльності, законність, право територіальної громади на безпеку. 
В апеляційній скарзі зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції. Зокрема, надано Висновок експерта №ЕС-2502-1-1524.20 від 24 квітня 2020 року, складений на замовлення ОСОБА_1 судовим експертом Кріві К.В. Судової незалежної експертизи України за результатами будівельно-технічного дослідження балкону квартири АДРЕСА_3 . Згідно даного Висновку балкон у квартирі АДРЕСА_3 , зокрема, біля кімнати АДРЕСА_4 , має наступні розміри: ширина близько 1,80-1,90 м, довжина 3,50 м; фактичні розміри балкону у квартирі АДРЕСА_3 , зокрема, біля кімнати АДРЕСА_4 , відрізняються від розмірів подібних балконів на інших поверхах вказаного будинку, а саме збільшений по ширині на 0,80-0,90 м на всю довжину балкону.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обгрунтовує наступним. Посилання позивача на зроблений судом висновок про те, що позов про знесення самочинного будівництва може бути пред`явлений лише органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, й таке право не належить особі, права якої порушені самочинним будівництвом, є помилковим, оскільки в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачу надано таке право, але позивач не довів належними та допустимими доказами наявність порушення його прав. Правильним є висновок суду про те, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями мешканців будинку, які порушують встановлені санітарні вимоги і правила експлуатації будинку, та діями та/або бездіяльністю відповідача щодо цього сміття, а також щодо встановлення козирка та решітки, оскільки відповідач не може нести відповідальність за дії третіх осіб, які порушують такі санітарні правила та вимоги. Судом вірно відхилено доказ позивача, а саме Акт керуючої компанії «Суворовський» від 17 липня 2019 року як недопустимий, оскільки він складений некомпетентною організацією, що не має повноважень на встановлення фактів реконструкції та/або переобладнання об`єктів нерухомості. В порушення норм статті 367 ЦПК України позивач не навів та не обґрунтував жодним чином наявність об`єктивної неможливості подання до суду першої інстанції доказів, на які він посилається та надає до суду апеляційної інстанції в обґрунтування своєї апеляційної скарги. Позивачем вже після прийнятого судом рішення було укладено Договір про проведення судової експертизи №ЕС-2502-1-1524.20 від 17 квітня 2020 року та 24 квітня 2020 року за власної ініціативи проведено судову будівельно-технічну експертизу. Тобто, після прийняття рішення не на його користь позивач намагається виправити ситуацію, вишукуючи інші докази. Що ж до самого Висновку експерта №ЕС-2502-1-1524.20 за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи, то такий ґрунтується на необ`єктивно та неповно проведеному дослідженні, з огляду на що є неповним і необ`єктивним та, відповідно, таким, що не відповідає вимогам статей 3, 12 Закону України «Про судову експертизу» (а.с.167-172). 
У відзиві на апеляційну скаргу третя особа Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради підтримала доводи скарги та погодилася з твердженнями апелянта про те, що судом не взято до уваги ряд законодавчих та нормативно-правових актів, а саме положення статей 376, 383, 391 ЦК України, Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572, що призвело до порушення норм матеріального права та прийняття незаконного рішення (а.с.147-151). 
У додатковому письмовому поясненні третьою особою Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради проаналізовано доданий до апеляційної скарги Висновок експерта №ЕС-2502-1-1524.20 від 24 квітня 2020 року (а.с.195-198).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну мотивувальної частини рішення та залишення без змін його резолютивної частини з огляду на наступне.
ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 ; квартира розташована на третьому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку.
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 ; квартира розташована на третьому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку.
Балкон квартири АДРЕСА_3 має встановлений металічний каркас з решіткою та козирком, що призвело до розширення балкону.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2014 року в справі №523/4619/14-а за результатами розгляду адміністративного позову Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок привести до первісного стану як об`єкт будівництва (реконструкції) балкон на другому поверсі квартири АДРЕСА_3 .
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2014 року в справі №523/4619/14-а звернуто до виконання, виконавчі дії проводились у виконавчому провадженні ВП №46563428, постановою від 11 березня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №523/4619/14-а, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок привести до первісного стану об`єкт будівництва (реконструкції) балкону на другому поверсі квартири АДРЕСА_3 закінчено на підставі пункту 11 частини 1 статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (боржником рішення суду самостійно не виконано). 
Під цивільно-правовим захистом права власності слід розуміти систему засобів, які застосовуються у випадку порушення прав власника і спрямовані на відновлення та захист майнової сфери власника.
Засади захисту права власності визначені у статті 386 ЦК України, у розумінні положень вимоги ОСОБА_1 слід розглядати як речово-правовий спосіб захисту (негаторний позов), закріплений у статті 391 ЦК України.
Так, відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Негаторний позов, як передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту, заявляється власником, якщо між ним та порушником його прав відсутні договірні відносини, тобто такі вимоги є речово-правовим засобом захисту, є вимогами усунути порушення не пов`язані з позбавленням права володіння. 
Негаторний позов може бути пред`явлений у межах строку існування правопорушення, якщо перешкоди усунено, то відпадають і підстави на пред`явлення негаторного позову, тому до таких вимог позовна давність не застосовується. 
У розумінні статті 391 ЦК України власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача. Власник має доказати факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном. Особа, яка створює перешкоди – відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки. Якщо в результаті перешкод у здійсненні користування та розпорядження у власника виникла шкода, то вона відшкодовується за правилами глави 82 ЦК України. 
       Балкон квартири АДРЕСА_3 внаслідок встановлення металічного каркасу з решіткою та козирком має збільшену площу. Проведення реконструкції балкону не заперечується ОСОБА_2 . 
       Згідно Протоколу №92 від 30 липня 2013 року про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 150 КУпАП, складеного у відношенні ОСОБА_2 , збільшення (розширення) балкону відбулося на 0,45 х 0,45 = 0,2 кв.м.
       Такі ж дані щодо збільшення балкону містяться і в Акті перевірки №92 від 29 липня 2013 року, складеному КП ЖКС «Північний», технічній характеристиці квартири, судовому рішенні, ухваленому 28 жовтня 2014 року в справі №523/4619/14-а, тощо.
       Отже, факт збільшення (розширення) балкону квартири АДРЕСА_3 встановлений і ОСОБА_1 , яка як співвласник квартири, розташованої поверхом вище, звернулась до суду за захистом права власності від порушення, допущеного ОСОБА_2 самовільним розширенням балкону, не зобов`язана у даній справі доводи неправомірність дій відповідача по розширенню балкону. 
       Поряд з цим, ОСОБА_1 мала довести факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном, як то власною квартирою АДРЕСА_1 .
       За змістом позовних вимог перешкоди ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на козирку розширеного балкону залишається сміття, що викидають мешканці верхніх поверхів, що дане сміття вона має прибирати, що не може відкрити вікно через сморід від сміття на козирку тощо. В якості доказів перешкод надає фото балкону, на козирку якого наявне певне забруднення. Захист порушеного у такий спосіб права власності на квартиру ОСОБА_1 просить захистити шляхом зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок привести балкон його квартири до попереднього стану. 
       Засмічення козирка балкону ОСОБА_2 створює певні незручності для ОСОБА_1 , однак такі не є підставою для зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок привести балкон його квартири до попереднього стану. 
       Щодо самочинного розширення балкону квартири ОСОБА_2 наявним є судове рішення у справі №523/4619/14-а, що набрало законної сили, яким зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок привести до первісного стану як об`єкт будівництва (реконструкції) балкон на другому поверсі квартири АДРЕСА_3 . Дане судове рішення підлягає виконанню в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», яким передбачено в тому числі й порядок виконання такого роду рішень у разі ухилення боржника (в даному випадку ОСОБА_2 ) від виконання рішення добровільно. 
       Так обставина, що рішення, ухвалене за результатами позову органу місцевого самоврядування щодо самочинного будівництва, не виконано, не є підставою для звернення мешканки будинку ОСОБА_1 з аналогічними позовними вимогами про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок привести балкон його квартири до попереднього стану.        Наслідки самочинного будівництва та наслідки засмічення козирка самочинно розширеного балкону квартири, розташованої на другому поверсі будинку, є різними. 
       Порушене право, за захистом якого ОСОБА_1 звернулась до суду, не підлягає захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок привести балкон його квартири до попереднього стану. 
Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 12 травня 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії – змінити в його мотивувальній частині та залишити без змін в його резолютивній частині.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 24 травня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков 

Є.С.Сєвєрова