справа № 759/13883/21                    
головуючий у суді І інстанції Петренко Н.О.
провадження № 22-ц/824/3329/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
11 травня 2022 року                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У травні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 20 321 грн 09 коп. та витрати щодо сплати судового збору у розмірі 2 270 грн.
Позов мотивований тим, що 01 грудня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.
Також 01 грудня 2010 року відповідачем підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду».
Банком на підставі договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 17 000 грн.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 13 травня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 20 321 грн 09 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 15 455 грн 33 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 4 865 грн 76 коп. 
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 15 455 грн 33 коп.та витрати щодо сплати судового збору у сумі 2 270 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у заяві від 01 грудня 2010 року відсоткова ставка не визначена, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитом. Відповідач фактично отримані та використані кредитні кошти у добровільному порядку позивачу не повернув, тому на підставі частини 2 статті 530 ЦПК України кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту. 
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмовлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що вирішуючи спір за пред`явленими вимогами АТ КБ «ПриватБанк», судом першої інстанції не враховані надані позивачем докази, з яких вбачається, що відповідач до отримання можливості користуватися кредитними коштами була належним чином повідомлена про умови кредитування, у тому числі, що сплати процентів за користування кредитом, що підтверджується довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду».
Отже, відповідач, підписавши анкету-заяву та довідку, розуміла зазначені умови кредитування та висловила бажання отримати на таких умовах кредитну картку, якою активно користувалася та частково погашала заборгованість за кредитом.
 
Відповідач ОСОБА_1 , у визначений ухвалою суду строк, не скористалася процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року не оскаржується у частині стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) у сумі 15 455 грн 33 коп., тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками.
 
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1  звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 01 грудня 2010 року (а.с.17).
З матеріалів справи вбачається, щовідповідачу видано кредитні картки: № НОМЕР_1 , термін дії до останнього дня червня 2014 року, №  НОМЕР_2 , термін дії до останнього дня жовтня 2015 року, №  НОМЕР_3 , термін дії до останнього дня травня 2018 року, №  НОМЕР_4 , термін дії до останнього дня квітня 2022 року, №  НОМЕР_5 , термін дії до останнього дня травня 2022 року (а.с. 15).
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 відбувалася зміна кредитного ліміту, зокрема: 01 грудня 2010 року - збільшено до 3 500 грн, 13 серпня 2018 року - збільшено до 17 000 грн (а.с. 16).
14 червня 2018 року у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства змінено назву позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».
На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, крім анкети-заяви, позивач також надав Витяг з Умов та Правил, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», паспорт споживчого кредиту (а.с. 18-45).
Відповідач активно користувалася кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, а також поповнювала картку, про що свідчить виписка за рахунком (а.с. 56-76).
Згідно з наданим банком розрахунком станом на 13 травня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 20 321 грн 09 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 15 455 грн 33 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 4 865 грн 76 коп. (а.с. 3-14).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими процентами, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення процентів за користування кредитом.
Так, суд першої інстанції не звернув уваги, що матеріали справи містять довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить підпис відповідача, де зазначено базову процентну ставку у розмірі 2,5 % на місяць, розмір та строк внесення щомісячних платежів (а.с.18).
Таким чином, встановлений судом першої інстанції факт відсутності обумовленої сторонами процентної ставки не ґрунтується на матеріалах справи, а тому місцевий суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за кредитним договором.
Також апеляційний суд зауважує, що згідно з довідкою, наданою до позовної заяви (а.с. 15), відповідачу видано кредитні картки, зокрема №  НОМЕР_5 із терміном дії до останнього дня травня 2022 року, а позивачем порушується питання про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, яка обрахована станом на 13 травня 2021 року, тобто у межах строку кредитування.
Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування розміру заборгованості та не заявлено клопотання щодо проведення судової економічної експертизи.
Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитом підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді, а тому апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Щодо судових витрат.
Відповідно до частин 1, 13статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в зазначеній апеляційним судом частині з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 5 675 грн (2 270 + 3 405).
Керуючись статтями 141, 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 4865 грн 76 коп.
 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір у розмірі 5 675 грн.
 
Стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (місце розташування: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського будинок 1Д, код ЄДРПОУ 14360570).
 
Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН  НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

 

 
Головуючий                                                                               Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                               О.Ф. Лапчевська