ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року	Львів	Справа № 380/20358/21 пров. № А/857/7608/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Качмара В.Я. 

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року (суддя першої інстанції Качур Р.П., м. Львів)

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання незаконним і скасування рішення № 15909-13-01-24-07 від 05.07.2021.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погодившись із рішенням, вважаючи таке незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, ненаданням належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати оскаржене рішення суду від 11.04.2022 та прийняти нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що з 01.01.2018 було змінено порядок сплати єдиного соціального внеску. Зважаючи на те, що йому не було відомо про такі зміни, він сплачував єдиний соціальний внесок у попередньо встановленому порядку. Стверджує, що в електронному кабінеті платника не було відображено жодних відомостей про нарахування йому пені або штрафних санкцій.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області з 12.05.1997, що підтверджено інформацією з системи документообігу Державної податкової служби України. Також встановлено, що 25.09.2019 до ЄДРЮОФОПГФ внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  (запис № 24150050004005318).
Згідно з інтегрованою карткою платника податків фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховано штрафну санкцію за невчасну сплату платежу:
за невчасну сплату платежу по ст. 126 ПК України та ст. 25 Закону № 2464 – в сумі 131,27 грн (за період з 10.02.2015);
за невчасну сплату платежу по ст. 126 ПК України та ст. 25 Закону № 2464 – в сумі 1965,76 грн (за 1-4 квартали 2018 року);
за невчасну сплату платежу по ст. 126 ПК України та ст. 25 Закону № 2464 – в сумі 1101,68 грн (за 1-2 квартали 2019 року).
Крім того, згідно інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковим органом позивачу нараховано пеню у загальному розмірі 2204,22 грн.
Головним управлінням ДПС у Львівській області винесено рішення від 05.07.2021 № 15909-13-01-24-07 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на підставі п. 2 ч. 11, ч. 10 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 3198,71 грн та нараховано пеню у розмірі 2204,22 грн.
Також судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся із зверненням від 24.07.2021 на Урядову «гарячу лінію», у якому просив надати роз`яснення хто саме відповідальний за інформування підприємців про виникнення у них заборгованості по несвоєчасній сплаті єдиного соціального внеску та нарахування пені. Вказав, що з 01.01.2018 було змінено порядок сплати ЄСВ, про які позивач не знав, відтак сплачував ЄСВ у попередньому порядку. Повідомив, що у липні 2021 року, тобто через більше ніж три роки від першого нарахування штрафної санкції та пені, та майже через два роки з дати припинення підприємницької діяльності. Стверджує, що регулярно перевіряв інформацію в електронному кабінеті платника та інформація про нарахування штрафів і пені була відсутня. Просив надати конкретне прізвище відповідальної особи для подальших звернень з відповідними заявами до контролюючих органів.
Листом № 23961/6/13-01-24-07 від 17.08.2021 відповідач повідомив позивача про те, що з 01.01.2017 для платників, зазначених у підпунктах 3, 4 пункту 1 розділу ІІ наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469) «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону № 2464 в розмірі 22 відсотків на суму доходу, отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Також зазначив, що Законом № 2148 до Закону № 2464 внесено зміни, які набрали чинності з 01.01.2018, відповідно до яких фізичні особи-підприємці, що застосовують загальну систему оподаткування та особами, які провадять незалежну професійну діяльність сплачують єдиний внесок один раз на квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожен місяць такого кварталу. Вказав, що відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пенсі не застосовується. Оскільки, позивачем несвоєчасно сплачено єдиний внесок за період з 10.02.2015 по 30.09.2019, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення про застосування штрафний санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № 15909-13-01-24-07 від 05.07.2021 на суму 5402,93 грн. Додаткового зазначив, що наказом Міністерства фінансів України № 442 від 07.04.2016 не передбачено наданням платникам актів звірок (а.с. 4-6).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно нарахований єдиний соціальний внесок та сформовано рішення № 15909-13-01-24-07 від 05.07.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пенсії за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період, який охоплює підприємницьку діяльність позивача, тобто з 10.02.2015 по 30.09.2019. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі – Закон № 2464-VІ).
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
З 01.01.2017 відповідно до Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» набрали чинності зміни, зокрема, в порядку нарахування, обчислення єдиного внеску.
Згідно із абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI у разі, якщо платник єдиного внеску, визначений п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), не отримав дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, він зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно з пунктами 4, 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI максимальна база величини нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок – це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Отже, з 01.01.2017 базу нарахування єдиного внеску зобов`язані визначати платники, вказані у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону, як і ті, які не отримують дохід (прибуток) від провадження підприємницької діяльності.
Конструкція вказаної норми встановлює обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок у розмірі мінімального з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують для досягнення мети збору єдиного внеску.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04,12.2019 у справі № 440/2149/19, згідно з яким, особа, яка зареєстрована фізичною особою-підприємцем, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу.
З 01.01.2018 Законом України від 03.10.2017 № 2148-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у п. 2 частини 1 ст. 7 Закону №2464-VI для бази нарахування єдиного внеску змінено період (рік на квартал).
Згідно приписів частин 2, 3, 10 статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI).
Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону №2464-VI).
Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (ч. 16 ст. 25 Закону №2464-VI).
Підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, (далі - Інструкція № 449) визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІТС. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена)).
Отже, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити внесок у строки і порядку визначеному чинним законодавством, а у разі несплати чи несвоєчасної сплати нараховується пеня та штраф, про що приймається рішення.
Відповідно до пункту 177.11 статті 177 ПК України у разі проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням останнім базовим податковим (звітним) періодом є період з дня, наступного за днем закінчення попереднього базового податкового (звітного) періоду до останнього дня календарного місяця, в якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.
Встановлено, що 25.09.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців внесено запис про реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . До ЄДРЮОФОПГФ 25.09.2019 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (запис № 24150050004005318).
Позивач не сплачував єдиний внесок з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI , в редакції зі змінами, внесеними Законом України від № 2148-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».
Згідно ч. 5 ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки, визначеної ст. 7 Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VIII розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 року встановлено на рівні 3723,00 грн. Отже, щомісячна мінімальна сума єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців у 2018 році становила 819,06 грн (3723 х 22%).
Відповідно до наявної у Головному управлінні ДПС у Львівській області інформації ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець до 25.09.2019.
Згідно з інтегрованою карткою платника податків фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховано штрафну санкцію за невчасну сплату платежу: за невчасну сплату платежу по ст. 126 ПК України та ст. 25 Закону №2464-VI - в сумі 131,27 грн (за період з 10.02.2015); за невчасну сплату платежу по ст. 126 ПК України та ст.25 Закону №2464-VI - в сумі 1965,76 грн (за 1-4 квартали 2018 року); за невчасну сплату платежу по ст. 126 ПК України та Закону №2464-VI - в сумі 1101,68 грн (за 1-2 квартали 2019 року).
Згідно інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковим органом позивачу нараховано пеню у загальному розмірі 2204,22 грн.
Відповідно до частини четвертої ст.6 Закону №2464-VI у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.
Згідно підпункту 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 ПК України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Отже, реєстрація припинення підприємницької діяльності не припиняє зобов`язань особи щодо сплати боргу, який виник під час здійснення такої та не звільняє від відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.
Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За приписами частин першої-третьої статті 90 вказаного Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом першої інстанції встановлено та видно з матеріалів справи, що податковим органом надано докази, які свідчать про правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.
При цьому суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи позивача про те, що в його електронному кабінеті платника не було відображено жодних відомостей про нарахування йому пені або штрафних санкцій станом на 24.07.2021, оскільки невідображення таких відомостей в Електронному кабінеті не впливає на правильність та законність нарахування платнику податків штрафів та пені на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI. 
Отже, застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені згідно з рішенням № 15909-13-01-24-07 від 05.07.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період, який охоплює підприємницьку діяльність позивача, тобто з 10.02.2015 по 30.09.2019 є правомірним, а тому правові підстави для визнання протиправним та скасування цього рішення відсутні.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар