УХВАЛА

02 червня 2022 року 
Київ
справа №260/1683/21
адміністративне провадження №К/990/12911/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу    Закарпатської обласної прокуратури
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року
у справі № 260/1683/21 
за позовом ОСОБА_1 
до Закарпатської обласної прокуратури, Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора 
про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:
26 травня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі №260/1683/21.
Під час перевірки матеріалів касаційної скарги встановлено, що касаційна скарга подана у зв`язку  з її невідповідність вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства (далі -   КАС України), а тому підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне.
Відповідно до частини четвертої   статті 330 КАС України   до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Скаржник до касаційної скарги документ про сплату судового збору не додав, проте заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.
За приписами частини першої      статті 133 КАС України      суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Відповідно до частин першої, другої      статті 132 КАС України      судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з частиною першою   статті 8 Закону України "Про судовий збір"   враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
З указаного вбачається, що заявник не є суб`єктом, на якого розповсюджується дія законодавства щодо зменшення розміру судового збору, звільнення від його сплати, відстрочення або розстрочення його сплати.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору, або відстрочення чи розстрочення його сплати за подання касаційної скарги.
Крім того, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.
Щодо суми судового збору слід зазначити таке.
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої   статті 4 Закону України «Про судовий збір»   за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.      
Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, позов у цій справі заявлено у 2021 році фізичною особою.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою   Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року, позов задоволено щодо вимоги майнового характеру у сумі 16063,97 грн.
Згідно із частиною четвертою   статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Підпунктом 1 пункту 3 частини 2      статті 4 Закону України «Про судовий збір»   встановлено, що за подання фізичною особою до адміністративного суду позову, майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі   статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік"   станом на 1 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2270 грн.
Тому, за подання касаційної скарги у цій справі скаржник має сплатити судовий збір у розмірі   1816 грн. (16063,97 грн.* 1% < 908 грн. (2270 грн * 0,4) *200%).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:
Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102            
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783
Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
Код банку отримувача (МФО) - 899998
Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007
Код      класифікації доходів бюджету      - 22030102
Найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055)
Символ звітності банку - 207
Призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.
Крім цього, відповідно до пункту 4 частини другої      статті 330 КАС України      у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
За правилами частини четвертої      статті 328 КАС України      підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою      статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої   статті 328 цього Кодексу   в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої   статті 328 цього Кодексу   в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої   статті 328 КАС України   (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
При цьому, пункт 1 частини другої   статті 353 КАС України   регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої   статті 328 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій   статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Системний аналіз наведених положень   КАС України   дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій   статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої   статті 328 КАС України   як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень скаржник зазначає пункту 1 частини четвертої   статі 328 КАС України, а саме, що судом апеляційної інстанції не враховано правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 26 листопада 2020 року у справі №200/13482/19-а, від 05 серпня 2020 року у справі №686/20491/18.
Верховний Суд звертає увагу на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої   статті 328 КАС України,   скаржник повинен чітко вказати норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду.
Водночас, скаржником не зазначено конкретну норму права, яку на його думку, застосовано судом апеляційної інстанції всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах.
Тобто, зазначені скаржником посилання не узгоджуються зі змістом пункту 1 частини четвертої   статті 328 КАС України.
Крім цього, Судом з`ясовано, що у касаційній скарзі відповідач, посилаючись на правову позицію, яку викладено в постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №320/2449/20, від 11 лютого 2021 року у справі №420/4115/20, від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 18 лютого 2021 року у справі №640/23379/19, від 17 березня 2021 року у справі №420/4581/20, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, помилково зазначає як підставу касаційного оскарження пункт 2 частини першої статті 328 КАС України (дана правова норма відсутня в КАС України), а сама по собі наявність судових рішень суду касаційної інстанції та викладення їх змісту в касаційній скарзі не свідчить про необхідність відступлення від відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Тобто наведені скаржником обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень не свідчать про виконання відповідачем вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України.
Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження з огляду на вимоги частини третьої   статті 334 КАС України, а відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
Таким чином,      скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо визначених підстав для касаційного оскарження судового рішення відповідно до пункту 4 частини четвертої      статті 328 КАС України      має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі.
Відповідно до частини другої   статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених   статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень частини першої та другої   статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього   Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
На підставі вищенаведеного та керуючись статями   169,   329,   330,   332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити Закарпатській обласній прокуратурі в задоволені клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.
2. Касаційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі №260/1683/21-   залишити без руху.
3. Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги.
4. У разі невиконання вимог ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк 
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду