П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
 29 липня 2022 року                                                                               м. Київ
 
Справа № 755/16178/20
Провадження: № 22-ц/824/1939/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Борисової О.В., Нежури В.А.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є.
у справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування,
в с т а н о в и в:
 
У листопаді 2020 року АТ «Страхова компанія «ІНГО»  звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що  29 травня 2018 року між АТ «Страхова компанія «ІНГО»  та ПП «Охорона-003» було укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 250574032.18, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб "Renault Logan" державний номерний знак НОМЕР_1 . 30 жовтня 2018 року на вул. Будівельників, 15 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Renault Logan" державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ПП «Охорона-003», автомобіля марки «Peugeot» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «KIA CERATO» д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/005801982. 21 листопада 2018 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звіту № 0307 про оцінку транспортного засобу "Renault Logan" держномер НОМЕР_1 від 28 листопада 2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Renault Logan" державний номерний знак НОМЕР_1 становить у розмірі 134 839,74 грн., вартість матеріального збитку становить у розмірі 106 416,02 грн. 31 жовтня 2018 року ПП «Охорона-003» звернулося до АТ «Страхова компанія «ІНГО»   із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно страхового акту № 1814932 від 05 листопада 2018 року заявлена подія є страховим випадком за договором добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 250574032.18 від 29 травня 2018 року, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 133 372,18 грн. Згідно платіжного доручення № 8500 від 20 листопада 2018 року АТ «Страхова компанія «ІНГО»  перераховано ТОВ «Арма Моторс» страхове відшкодування в сумі 133 372,18 грн. Оскільки автомобіль відповідача був застрахований в ПАТ «Національна акціонерна Страхова компанія «Оранта» АТ «Страхова компанія «ІНГО»  звернулось з вимогою про виплату страхового відшкодування, яка була виконана страховиком відповідача розмірі 98 000 грн. Зважаючи на те, що вказаної виплати недостатньо, 10 січня 2019 року АТ «Страхова компанія «ІНГО» направило на адресу відповідача претензію щодо виплати різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 35 372,18 грн, яка ОСОБА_1 була залишена без виконання.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Страхова компанія «ІНГО» відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування, у розмірі 35 372,18 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Страхова компанія «ІНГО» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102 грн. 
 Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у позові відмовити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заява про виплату страхового відшкодування від 31.10.2018 року містить вже заявлену суму виплати 134 597,18 грн та реквізити отримувача ТОВ «АРМА МОТОРС», у той час, коли рахунок страхувальник отримав від ТОВ «АРМА МОТОРС» лише 01.11.2018 року. На акті виконаних робіт, що виданий ТОВ «АРМА МОТОРС», відсутній підпис ПП «Охорона-003», отже замовник не прийняв виконані роботи. Вказував, що перерахунок коштів ТОВ «АРМА МОТОРС» відбувся 20.11.2018 року, коли звіт про оцінку автомобіля №0307 був складений 28.11.2018 року. Зазначив і про те, що його, відповідача, не було запрошено на огляд пошкодженого автомобіля. Дані протоколу огляду транспортного засобу № 0307к від 06.11.2018 року  не відповідають даним, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення. Вартість відновлювальних робіт з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу  не відповідає розрахунку, наведеному у звіті, та вимогам «Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів». При цьому, в матеріалах справи відсутні докази заміни запасних частин на нові. Вважав, що позивачем  надані завідомо неправдиві свідчення про відсутність інших ДТП за участю пошкодженого  автомобіля.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 липня та 03 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи залишено без задоволення, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу Яворська К.І.  в інтересах АТ «Страхова компанія «ІНГО» заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано суду докази понесених витрат по відновленню пошкодженого автомобіля, зокрема, рахунок ТОВ «АРМА МОТОРС» від 01.11.2018 року, акт виконаних робіт від 29.11.2018 року та платіжне доручення від 20.11.2018 року, а тому посилання відповідача про те, що підтвердженням розміру заподіяних збитків є звіт про оцінку автомобіля від 28.11.2018 року, є хибним. Окрім того, положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зобов`язують страховика оцінювати завдану шкоду лише на підставі акту, така шкода може бути оцінена і на основі рахунку СТО. Також вказала, що виклик зацікавлених осіб на технічний огляд пошкодженого автомобіля не є обов`язковим, а звіт про оцінку транспортного засобу від 28.11.2018 року є лише попереднім оціночним рахунком.  Страхувальником не було порушено умов договору страхування, а доводи відповідача в цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи. Також відповідачем не доведено факту невиконання проведених ТОВ «АРМА МОТОРС» робіт та не спростовано наданих позивачем доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29 травня 2018 року між АТ «СК «Інго» та ПП «Охорона-003» було укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 250574032.18, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб "Renault Logan" державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 42-45).
30 жовтня 2018 року на вул. Будівельників, 15 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Renault Logan" державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить Приватному підприємству «Охорона-003», автомобіля марки «Peugeot» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «KIA CERATO» д/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 (а.с. 47).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПАТ «Національна акціонерна Страхова компанія «Оранта» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/005801982 (а.с. 87).
31 жовтня 2018 року ПП «Охорона-003» звернулося до АТ «СК «Інго» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 82).
Згідно страхового акту № 1814932 від 05 листопада 2018 року, заявлена подія є страховим випадком за договором добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 250574032.18 від 29 травня 2018 року, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 133 372,18 грн. (а.с. 83).
Згідно платіжного доручення № 8500 від 20 листопада 2018 року АТ «СК «Інго»  перераховано ТОВ «Арма Моторс» страхове відшкодування в сумі 133 372,18 грн. (а.с. 84).
21 листопада 2018 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 49-50).
ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» сплатило АТ «Страхова компанія «ІНГО» в межах ліміту відповідальності  страхове відшкодування у розмірі 98 000 грн.
Згідно звіту № 0307 про оцінку транспортного засобу "Renault Logan" державний номерний знак НОМЕР_1 від 28 листопада 2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Renault Logan" державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 134 839,74 грн, вартість матеріального збитку становить 106 416,02 грн. (а.с. 51-75).
10 січня 2019 року АТ «СК «Інго»  на адресу ОСОБА_1 направлено претензію щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди  та виплаченим страховою компанією страхового відшкодування у розмірі 35 372,18 грн. (а.с. 88, 89).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав доведеним розмір позовних вимог, визначивши різницю між розміром матеріального збитку, що виплачений потерпілій особі, та лімітом страхового відшкодування за полісом завдавача шкоди.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». 
Ураховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.
Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За вимогами частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина  зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Отже, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Встановлено, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року ОСОБА_1   визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) у пунктах 68-70 зроблено такий висновок, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Ураховуючи зазначені норми матеріального права та правові висновки, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з   ОСОБА_1 на користь позивача  35 372,18 грн на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожно-транспортної пригоди в порядку суброгації.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про недостовірність протоколу огляду транспортного засобу та звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля Renault Logan" державний номерний знак НОМЕР_1 , колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина 2 статті 80 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1,6 статті 81 ЦПК України).
Частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Позивачем на підтвердження свої вимог надано до суду  рахунок   ТОВ «АРМА МОТОРС» № VSK 0045153 від 01.11.2018 року, акт виконаних робіт № ARM0028076 від 29.11.2018 року та платіжне доручення № 8500 від 20.11.2018 року, звіт про оцінку автомобіля № 0307 від 28.11.2018 року.
Отже, позивач надав суду докази щодо розміру завданої майнової шкоди, які не спростовано відповідачем, і сумнівів у достовірності наданих доказів не виникає.
Відповідачем не доведено необґрунтованості чи суперечності протоколу огляду транспортного засобу, копії рахунку ТОВ «АРМА МОТОРС», звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля Renault Logan" державний номерний знак НОМЕР_1  та акту про надання послуг з ремонту автомобіляяк іншим матеріалам справи, так і між собою, та не спростовано викладених у них обставин.
Правом заявити відповідне клопотання в суді першої інстанції відповідач не скористався, обставин та будь-яких доказів, які б підтверджували об`єктивну неможливість заявити клопотання про призначення у справі судової авто-товарознавчої експертизи та, відповідно, дослідження в якості доказу висновку експерта у суді першої інстанції під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 не наведено, у зв`язку з чим ухвалою Київського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи було залишено без задоволення.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і посилання скаржника на те, що  рахунок СТО не може бути належним доказом на підтвердження розміру завданого збитку при настання страхового випадку, про що вказано у постановах Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 753/21177/16-ц, та від 27.06.2018 року у справі № 466/9318/14-ц, оскільки у постанові від 30 жовтня 2019 рокуу справі № 753/19288/14-ц Верховний Суд дійшов протилежного висновку, зокрема, «розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто, як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем».
Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги щодо  неправомірності виплати страховиком страхового відшкодування, оскільки  пунктом 7 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. ОСОБА_1 таким правом не наділений.
Що стосується доводів апеляційної скарги про не підписання замовником акту виконаних робіт, колегія суддів зазначає, що  згідно частини 4 статті 882 ЦК України акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими . 
Отже, передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт (виявлені недоліки) у строк, визначений договором.
Докази обґрунтованої відмови замовника ПП «Охорона-003» від прийняття виконаних ТОВ «АРМА МОТОРС» робіт або відмови від підписання акту в матеріалах справи відсутні, а тому такі доводи скаржника колегія суддів відхиляє як неприйнятні.
 
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.  Наведені в апеляційній  скарзі доводи не спростовують висновків  суду першої інстанції по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року  залишенню без змін.
 
Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

 
 
Головуючий                                                                                    Т.О. Невідома

Судді                                                                                                 О.В. Борисова

                                                                                                           В.А. Нежура