Справа № 131/1861/18
Провадження № 22-ц/801/1376/2022
Категорія: 61
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шелюховський М. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року	Справа № 131/1861/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Оніщука В.В.,
суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.,
з участю секретаря судового засідання: Олійник Г.Є.,

учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі: ОСОБА_4 , Іллінецька міська рада Вінницької області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Спілка об`єднання громадян співвласників майна реорганізованого КСП «Лисогірське» с. Лиса Гора Іллінецького району Вінницької області в особі голови спілки Невмержицького Анатолія Павловича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , подану його представником – адвокатом Якименком Олексієм Олексійовичем на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Шелюховського М.В., в залі суду,

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 та Іллінецької міської ради Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - спілки об`єднання громадян співвласників майна реорганізованого КСП «Лисогірське» с. Лиса Гора Іллінецького району Вінницької області в особі голови спілки ОСОБА_5 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).
Позовні вимоги мотивовано тим, що  ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ №004017, виданого Красненьківською сільською радою Іллінецького району Вінницької області має право на пайовий фонд майна КСП «Лисогірське», реорганізованого у ВСКПП «Надія поля» с. Лиса Гора Іллінецького району відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 05 березня 2002 року в розмірі 1 392 гривень, або 0,228 відсотків від загальної вартості майна пайового фонду в розмірі 616 461 гривень. 
ОСОБА_3 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Іллінецького нотаріального округу Вінницької області 07.02.2014, реєстровий №142, спадкова справа №9/2014, набув у власність 0,768 відсотків пайового КСП «Лисогірське», реорганізованого у ВСКПП «Надія поля» с. Лиса Гора Іллінецького району, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 05 березня 2002 року в розмірі 4 694 гривень, що належало спадкодавцю згідно свідоцтва про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ «288», виданого Красненьківською сільською радою Іллінецького району Вінницької області 23 квітня 2002 року.
ОСОБА_2 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області 18.06.2012, реєстровий №457, спадкова справа №73/2012, набув право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) із числа пайового фонду КСП «Лисогірське», реорганізованого у ВСКПП «Надія поля» с. Лиса Гора в розмірі 3 384 гривень, або 0,554 відсотків від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, який станом на 05.03.2002 становив 616 461 гривень. 
Як підставу заявленого позову зазначено, що Іллінецькою міською радою на підставі договорів купівлі – продажу ОСОБА_4 видано свідоцтво серії НОМЕР_1 від 08 червня 2017 року про право власності  на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства на підставі якого останній набув право на пайовий  фонд КСП «Лисогірське» реорганізованого в ВКСП «Надія поля» с. Лиса Гора в розмірі 124 661 гривень, або 29,0222% від загальної вартості пайового фонду підприємства, який складав 616 461,00 грн. 
На думку позивачів, видаючи ОСОБА_4 оспорюване свідоцтво Іллінецька міська рада діяла всупереч норм Цивільного законодавства України, зокрема, нею не враховано вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 358, ст. 362 ЦК України, при цьому не мала повноважень посвідчувати договори купівлі – продажу майнових паїв, з огляду на діючі норми ЗУ «Про нотаріат», ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та втрату чинності з 24.03.2013 Наказу Мінагрополітики №62 від 14.03.2001.
На підставі наведеного, позивачі звернувшись в суд з даними позовами, просили суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ №356, видане  відповідачу ОСОБА_4 на загальну суму 124 661 гривень, або 20,222 % від загальної вартості пайового фонду КСП «Лисогірське», реорганізованого у ВСКПП «Надія поля» с. Лиса Гора Іллінецького району Вінницької області, що станом на 05 березня 2002 року становило 61 6461 гривень, яке видане Іллінецькою міською радою Вінницької області 08 червня 2017 року.
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 червня 2022 року позовну заяву задоволено.
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ №356, належного ОСОБА_4 на загальну суму 124 661 гривень, або 20,222 % від загальної вартості  пайового фонду КСП «Лисогірське», реорганізованого у ВСКПП «Надія Поля» с. Лиса Гора Іллінецького району Вінницької області, що станом на 05 березня 2002 року становило 616 461 гривень, яке видане Іллінецькою міською радою Вінницької області 08 червня 2017 року.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при видачі оспорюваного свідоцтва про право власності Іллінецької міською радою було порушено порядок видачі правовстановлюючого документу, а тому дане свідоцтво слід визнати недійсним.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 , діючи через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачі, посилаючись як на підставу позовних вимог, на обставини порушення переважного права на купівлю майнового паю, не обрали передбаченого законом способу захисту прав – переведення прав та обов`язків покупця за договором, з внесенням на депозитний рахунок суду грошових сум, які за договором повинен сплатити покупець. 
Також в апеляційній скарзі зазначено про відсутність порушення переважного права купівлі майнового паю колишнього члена КСП «Лисогірське», а тому колишні члени КСП мають право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд, зокрема без будь – яких попередніх погоджень чи дозволів. 
Крім того, скаржником вказано, що місцевий суд, посилаючись на порушення порядку видачі свідоцтва, фактично не вказує в чому саме полягає порушення цього порядку. 
Позивачем ОСОБА_1 надіслано на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав. 
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачам на праві власності належать відповідні частки в пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства «Лисогірське», реорганізованого у ВСКПП «Надія поля» с. Лиса Гора.
Так,  ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ №004017, виданого Красненьківською сільською радою Іллінецького району Вінницької області має право на пайовий фонд майна КСП «Лисогірське», реорганізованого у ВСКПП «Надія поля» с. Лиса Гора Іллінецького району відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 05 березня 2002 року в розмірі 1 392 гривень, або 0,228 відсотків від загальної вартості майна пайового фонду в розмірі 616 461 гривень. 
ОСОБА_3 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Іллінецького нотаріального округу Вінницької області 07.02.2014, реєстровий №142, спадкова справа №9/2014, набув у власність 0,768 відсотків пайового КСП «Лисогірське», реорганізованого у ВСКПП «Надія поля» с. Лиса Гора Іллінецького району, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 05 березня 2002 року в розмірі 4 694 гривень, що належало спадкодавцю згідно свідоцтва про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ «288», виданого Красненьківською сільською радою Іллінецького району Вінницької області 23 квітня 2002 року.
ОСОБА_2 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області 18.06.2012, реєстровий №457, спадкова справа №73/2012, набув право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) із числа пайового фонду КСП «Лисогірське», реорганізованого у ВСКПП «Надія поля» с. Лиса Гора в розмірі 3 384 гривень, або 0,554 відсотків від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, який станом на 05.03.2002 становив 616 461 гривень. 
Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідачу ОСОБА_4 Іллінецькою міською радою видано свідоцтво серії ВІ №356 від 08 червня 2017 року про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, на підставі якого останній набув право на пайовий  фонд КСП «Лисогірське» реорганізованого в ВКСП «Надія  поля» с. Лиса Гора в розмірі 124 661 гривень, або 29,0222% від загальної вартості пайового фонду підприємства, який складав 616 461,00 грн (т. 1, а.с. 16).
Вказане вище свідоцтво оскаржене позивачами в судовому порядку шляхом заявлення вимоги про визнання його недійсним. 
Положенням статті 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник відповідно до частини другої статті 319 ЦК України має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною першою статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем в майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
На підставі Указу Президента України від 29 січня 2001 №62 (62/2001) в Україні забезпечується вільне здійснення права власності на майнові паї, зокрема передачу паїв в оренду, купівлю-продаж, дарування, міну, передачу у спадщину.
Відповідно до положень Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом на право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради.
Свідоцтво (майновий сертифікат) засвідчує наявність у власника частки (паю) колишнього колективного сільськогосподарського підприємства, який в подальшому спільно використовується. Свідоцтво є на руках у тих осіб, хто в натурі пай не отримали і використовують його спільно з іншими співвласниками.
Пунктом 8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року №62, передбачено, що кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.
Листом Міністерства аграрної політики України від 20 квітня 2005 року  №37-17-2/5492 встановлено, що при викупі майнових паїв або часток у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, відповідно до Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, обов`язково укладаються відповідні договори купівлі-продажу, форми яких наведені у Рекомендаціях щодо використання майна, яке перебуває у спільній частковій власності, затверджених наказом Мінагрополітики від 09 квітня 2001 року №97.
При викупі майнових паїв договори купівлі-продажу укладаються з кожним власником цих паїв і підписуються сторонами договору особисто або довіреною особою, повноваження якої посвідчуються нотаріально.
До договорів купівлі-продажу майнового паю обов`язково додаються копії договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній (частковій) власності, та акт приймання-передачі майна співвласниками від підприємства правонаступника, довіреність на ім`я голови комітету (уповноважену особу) спілки (об`єднання) громадян-співвласників майна на право представляти їхні інтереси, рішення зборів співвласників про продаж часток у спільній частковій власності.
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Таким чином, для придбання частки майна, що знаходиться у спільній частковій власності необхідна наявність договору про спільне володіння, користування та розпорядження майном, наявність відмови співвласників від переважного права купівлі частки при купівлі майнових прав сторонньою особою, додержання письмової форми договору купівлі-продажу майнових прав із зазначенням істотних умов договору та після цього отримання свідоцтва на право на майновий пай новим власником.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного суду №321/914/17-ц від 17.10.2019.
Як вірно встановив суд першої інстанції, первинні співвласники мали переважне право на придбання майна, проте збори співвласників КСП «Лисогірське» не проводились та заяв про продаж свого майна в КСП «Лисогірське» на момент розпаювання вони не подавали, у зв`язку з чим ОСОБА_4 не мав переважного права на купівлю часток у праві спільної часткової власності.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що Іллінецька міська рада Вінницької області, видаючи оспорюване свідоцтво, не перевіривши достовірність договорів купівлі-продажу, не дотримуючись норм цивільного законодавства порушила порядок видачі правовстановлюючого документу.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на невірно обраний позивачами спосіб захисту своїх прав є безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до частини четвертої статті 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.  До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.
Як вбачається з вищевказаної норми, такий спосіб захисту як переведення на позивача прав та обов`язків покупця є альтернативним тому, який обрали позивачі в даній справі та не є обов`язковим.
Твердження апеляційної скарги про відсутність у позивачів переважного права купівлі майнового паю колишнього члена КСП «Лисогірське», в зв`язку з чим колишні члени КСП мають право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд, зокрема без будь – яких попередніх погоджень чи дозволів, не заслуговують на увагу, оскільки власники майнових сертифікатів мають право спільної часткової власності на пайовий фонд майна колективного сільського господарського підприємства, у тому числі реорганізованого. Крім того, з огляду на вимоги ст. 356, 358 ЦК України, майнові питання щодо виділення в натурі майна власникам майнових паїв на частку пайового фонду майна колективних сільськогосподарських підприємства, у тому числі реорганізованих, вирішуються зборами співвласників майнових паїв.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.
Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану його представником – адвокатом Якименком Олексієм Олексійовичем залишити без задоволення, а рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя-доповідач:                                               В. В. Оніщук

Судді:                                                                 С. К. Медвецький

Т. О. Денишенко