ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" травня 2022 р.           Справа№ 910/2184/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Тищенко А.І. 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна»
на рішення  Господарського суду міста Києва від 29.12.2021
у справі  №910/2184/21 (суддя Борисенко І.І.)
за позовом  Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна»
до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Техбуд»
про  стягнення відшкодування у сумі 101 556,75 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Техбуд» (далі, відповідач) про стягнення 101 556,75 грн страхового відшкодування.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що ДТП сталась з вини водія ОСОБА_1 , який перебував у трудових відносинах із відповідачем, у зв`язку з чим відповідач має відшкодувати позивачу виплачене страхове відшкодування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/2184/21 у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» відмовлено повністю.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено суду факту, що відповідач є особою, відповідальною за завдані позивачу збитки, оскільки не надано доказів перебування завдавача шкоди ( ОСОБА_1 ) у трудових відносинах з відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 14.01.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/2184/21 і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не були належним чином досліджені докази, подані позивачем на підтвердження обставин перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із компанією ТОВ «Експрес Техбуд» (ідентифікаційний код юридичної особи 39618812) на момент скоєння ДТП, а саме: копія претензії та доказів про отримання ОСОБА_1 , копія відповіді представника ОСОБА_1 , копія електронної переписки із представником ОСОБА_1 , докази про направлення претензії відповідачу.
Позивачем було надано всі відомі та наявні докази, де зазначено причинно-наслідковий зв`язок між скоєнням ДТП винуватцем та наданням інформації про перебування винуватця у трудових відносинах з відповідачем, у свою чергу відповідач не надав суду жодних заперечень проти заявлених позовних вимог. Ненадання суду не наявних документів у позивача, як стверджує останній, не може бути підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Таким чином, позивач вважає, що справа розглядалася з порушенням норм процесуального права у частині дослідження доказів.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/2184/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя:    Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.
Апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2184/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/2184/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
24.01.2022 матеріали справи №910/2184/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/2184/21 залишено без руху. Роз`яснено Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Колоннейд Україна», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 924, 00 грн.
14.02.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додане платіжне доручення №500188753 від 01.02.2022 на підтвердження доплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 924, 00 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна», розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №910/2184/21 є вимоги про стягнення 101 556,75 грн, а отже вказана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строк для подачі відзивів, заяв, клопотань.
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (витяги із сайту Укрпошти щодо відстеження пересилання поштових відправлень та повідомлення про вручення поштових відправлень), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 процесуальних строків на подачу відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

14.12.2017 між Приватним акціонерним товариством «Колоннейд Україна» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Саноіл» (страхувальник) було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземного транспорту CAS039873, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом Schmitz SPR, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та згідно якого страховик прийняв на себе зобов`язання, зокрема компенсувати пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП (том 1, а.с. 132-141).
22.02.2018 о 10 год. 25 хв. на а/д М07 Київ-Ковель, 22 км, сталось ДТП за участі транспортних засобів Mercedez-Benz д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 , та DAF д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Shmitz д.н.з. НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб).
Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 28.08.2018 у справі №367/5847/18 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_1 . Крім того вказаною постановою провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за  ст. 124 КУпАП  - закрито    у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.
Унаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди автомобіль DAF д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Shmitz д.н.з. НОМЕР_2 , застрахований позивачем, отримав механічні пошкодження.
Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
28.02.2018 страхувальник позивача (ТОВ «Саноіл») подав заяву про виплату страхового відшкодування по договору майнового страхування.
07.05.2018 експертом - оцінювачем Сорокіним К.Є. на замовлення позивача виконаний Звіт №384/18 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу марки Shmitz SPR 24 д.н.з. НОМЕР_2 (том 1, а.с. 156-160).
17.05.2018 позивачем складено Страховий акт №5000020777, відповідно до якого визначено суму страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу ТОВ «Саноіл» у розмірі 189 677,74 грн (том 1, а.с. 153).
Відповідно до виставлених позивачу попередніх рахунків №1801122 від 28.02.2018 вартість відновлювальних робіт транспортного засобу марки Shmitz SPR 24 д.н.з. НОМЕР_2 та матеріалів становить 34    991,59 грн з ПДВ, також відповідно до рахунку на передоплату №1801044 від 26.02.2018 вартість запчастин, паливомастильних матеріалів складає 165  723,42 грн з ПДВ.
Страхова компанія Страхова компанія «Колоннейд Україна» здійснила страхувальнику ТОВ «Саноіл» виплату страхового відшкодування згідно Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту №CAS0039873 від 14.12.2017.    
Відповідно до наявного у матеріалах справи платіжного доручення №500057234    від 22.05.2018 сума виплаченого страхового відшкодування склала 189    677,74 грн.
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу винної у ДТП сторони за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Mercedez-Benz д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ТДВ «СТДВ «Глобус» за полісом №АК/6615904.
Як стверджує позивач, ТДВ «СТДВ «Глобус» по вказаних обставинах перераховано на користь позивача частину виплаченого страхового відшкодування у розмірі 88    120,99 грн.
У подальшому ТОВ «Інтер Тех Сервіс Моторс» в інтересах позивача, на підставі Договору доручення б/н від 31.12.2018, звернулось до ОСОБА_1 (винної у ДТП особи) з претензією вих. №RL 24852 від 08.01.2020 про відшкодування не відшкодованої суми у розмірі 101  556,75 грн (189    677,74 грн - 88    120,99 грн).
Проте, у відповідь на претензію направлено лист від адвоката Бондаренка Дениса Миколайовича Галкіної Яни Генадіївни вих. № 1/1 від 03.02.2020, у якому вказано, що ТОВ «Інтер Тех Сервіс Моторс» є неуповноваженою особою на отримання відповідного страхового відшкодування та претензію заявлено не до належної особи, яка зобов`язана здійснити таку виплату.
Згідно роздруківок електронного листування між ТОВ «Інтер Тех Сервіс Моторс» та адвокатом Галкіною Яною Генадіївною від 17.02.2020, долучених до позовної заяви (том 1, а.с. 180-181), вбачається, що ТОВ «Інтер Тех Сервіс Моторс»  запитувало інформацію щодо підприємства (повну назву та код ЄДРПОУ), з яким   ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах на момент ДТП, яке відбулося 22.02.2018. У відповідь адвокат Галкіна Я.Г. зазначила: ТОВ «Експрес Техбуд», проспект Степана Бандери, будинок 32, ЄДРПОУ 39618812.
Як стверджує позивач, зважаючи, що ОСОБА_1 на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Експрес Техбуд» (відповідачем), ТОВ «Інтер Тех Сервіс Моторс» в інтересах позивача звернулось до відповідача з Претензією вих. № L24852 від 02.03.2020 з відповідною вимогою про сплату відшкодування (том 1, а.с. 182-184).
Вказана претензія не була вручена відповідачу та повернулася із відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання» (том 1, а.с. 185-186).
Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ «Експрес Техбуд» як особи, з якою винуватець транспортної пригоди перебував у трудових відносинах на час скоєння ДТП,  про відшкодування 101 556,75 грн страхового відшкодування.
          Відповідач відзиву на позовну заяву до суду першої інстанції не надав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, зазначає наступне.
Відповідно до частини 1  статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1  статті 1188 Цивільного кодексу України).
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Згідно частини 1 статті 16  Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Дана норма кореспондується зі  статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (стаття 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина 1  статті 999 Цивільного кодексу України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у  статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема,  Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
При цьому  стаття 1191 Цивільного кодексу України  та  стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і  стаття 993 Цивільного кодексу України та  стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому  Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у  статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі  статтями 993 Цивільного кодексу України та 27  Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до частини 3  статті 998 Цивільного кодексу України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі  статтею 1194 Цивільного кодексу України  особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1  статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі  статті 1194 Цивільного кодексу України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При цьому, згідно частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з такою особою у трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 12.09.2018 у справі №528/894/15-ц та від 17.10.2018 у справі №1519/9542/12).  
Як вбачається з матеріалів справи, розмір фактично понесених позивачем витрат на відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу становив 189    677,74 грн, з яких ТДВ «СТДВ «Глобус» (страховик винної у ДТП сторони згідно полісу №АК/6615904), за твердженнями скаржника, відшкодував позивачу 88    120,99 грн.
Отже, сума збитків, які були відшкодовані потерпілому позивачем і не включені до суми страхової виплати, яка здійснена страховиком винної у ДТП особи становить 101  556,75 грн (189    677,74 грн - 88    120,99 грн).
За твердженнями скаржника решта суми 101  556,75 грн підлягає стягненню з відповідача - ТОВ «Експрес Техбуд» на підставі статті 1172 Цивільного кодексу України як з особи, з якою винуватець транспортної пригоди ( ОСОБА_1 ) перебував у трудових відносинах на час скоєння ДТП. 
Колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, враховуючи наступне.
Для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну його працівником під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, окрім складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, вина) необхідно в пергу чергу встановити факт перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з відповідачем та виконання ним під час скоєння ДТП своїх трудових (службових) обов`язків як працівника відповідача.
Згідно частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Із урахуванням принципу змагальності саме на позивача, який стверджує обставину перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із відповідачем у даній справі, покладено обов`язок доведення цієї обставини належними та допустимими доказами.
Колегія суддів наголошує, що належним та допустимим доказом на підтвердження перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із відповідачем у даній справі станом на момент ДТП та виконання ним під час скоєння ДТП своїх трудових (службових) обов`язків як працівника відповідача може бути, наприклад, трудовий договір (контракт) із відповідачем, наказ відповідача про призначення на посаду ОСОБА_1 на підприємстві, призначення відповідачем ОСОБА_1 відповідальним за експлуатацію автомобіля.
Однак, жодного із названих доказів позивачем суду не надано.
При цьому посилання скаржника на відсутність у нього таких документів та неможливість їх надання до суду не позбавляло відповідача права подати до суду першої інстанції клопотання про витребування у відповідача таких доказів у порядку, передбаченому статтею 81 Господарського процесуального кодексу України, яким позивач ні під час подання позову, ні під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції не скористався.
У свою чергу, в силу приписів норм  Господарського процесуального кодексу України, витребування доказів не є обов`язком господарського суду, а тягар доказування покладається на сторони процесу.
Копія претензії ТОВ «Інтер Тех Сервіс Моторс» до ОСОБА_1 №RL24852 від 08.01.2020, копія відповіді на претензію представника ОСОБА_1 адвоката Галкіної Яни Генадіївни №1/1 від 03.02.2020, роздруківки електронної переписки із представником ОСОБА_1 адвокатом Галкіною Яною Генадіївною від 17.02.2020, копія претензії ТОВ «Інтер Тех Сервіс Моторс» до відповідача №L24852 від 02.03.2020 жодним чином не підтверджують факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із відповідачем у даній справі.
Про перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із відповідачем вказано лише його представником адвокатом Галкіною Яною Генадіївною в електронному листуванні із представником ТОВ «Інтер Тех Сервіс Моторс», при цьому жодних документів на підтвердження цієї обставини нею до вказаного листа не долучено.
У постанові Ірпінського міського суду від 28.08.2018    у справі №367/5847/18 (провадження №3/367/2199/2018) також не встановлено обставин перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Експрес Техбуд».
Відсутність відповіді на надіслану відповідачу претензію №L24852 від 02.03.2020, відзивів на позовну заяву та апеляційну скаргу не може бути покладена в основу судового рішення про задоволення позовних вимог у даній справі, оскільки сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування, встановлених процесуальним законом.
Таким чином, матеріали справи не містять та за час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Експрес Техбуд» та доказів використання транспортного засобу у момент вчинення ДТП для виконання службових обов`язків.
Отже, позивачем не доведено суду факту, що відповідач є особою, відповідальною за завдані позивачу збитки, а тому у задоволенні позову судом першої інстанції правомірно відмовлено.
Наведеними обставинами спростовуються аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі.
Водночас, вимога резолютивної частини апеляційної скарги позивача про направлення справи до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю не ґрунтується на нормах господарського процесуального законодавства та нічим не обґрунтована.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у даній справі підлягає залишенню без змін.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/2184/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2021 у справі №910/2184/21 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Колоннейд Україна».
Матеріали справи №910/2184/21 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано після виходу судді Тищенко А.І. з відпустки.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                А.І. Тищенко