Справа № 347/237/21 
Провадження № 22-ц/4808/448/22 
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в ск ладі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                 Василишин Л.В., Максюти І.О.                
секретаря                Максимів Ю.В.
з участю                 ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут ЛТД» Шершеня Юрія Сергійовича на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2021 року ухвалине у складі судді Кіцули Ю.С. у м. Косів у справі за позовом ТзОВ «Беркут ЛТД» до ОСОБА_2 , ТзОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС», ПАТ «Брокбізнесбанк», третя особа:  ОСОБА_1 , Косівський РВДВС Південно-Західного міжрегіонально управління МЮ про визнання недійсними правочинів,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ТзОВ «Беркут ЛТД» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 , ТзОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС», ПАТ «Брокбізнесбанк», третя особа: ОСОБА_1 , Косівський РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ про визнання недійсними правочинів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного Договору №1825 від 13.01.2006 року та додаткових угод до нього Івано-Франківська філія АТ «Брокбізнесбанк» (правонаступник ПАТ «Брокбізнесбанк») надала для ТзОВ «Беркут ЛТД» кредит у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії з остаточним терміном повернення не пізніше 22.01.2011 року. Сторони погодили суму ліміту в розмірі 1 500 000 грн для поповнення обігових коштів. Погашення основної суми кредиту ТзОВ «Беркут ЛТД» зобов`язалось здійснювати згідно графіку. Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань було укладено іпотечний договір №37-Д від 02.02.2006 року зареєстрований ПН ІФНО ОСОБА_3 з додатковими угодами до нього, за яким ТзОВ «Беркут ЛТД» передало в іпотеку нерухомість, а також договір поруки №1825/1 від 01.03.2010р., поручителем якого виступив ОСОБА_1 . Рішенням Косівського районного суду Івано- Франківської області від 13.07.2012 року кредитний договір № 1825 від 13.01.2006 року було розірвано та стягнуто в солідарному порядку з ТОВ «Беркут ЛТД» та ОСОБА_1 на користь АТ «Брокбізнесбанк» кредитну заборгованості на суму 1 677802 (один мільйон шістсот сімдесят сім тисяч вісімсот дві) грн 76 коп., 1700,00 грн держмита та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення. 15.04.2019 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" укладено Договір № 308 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги до ТОВ «Беркут ЛТД» з розміром заборгованості на суму 1 677 802 (один мільйон шістсот сімдесят сім тисяч вісімсот дві) грн 76 коп. Загальна сума заборгованості без пені по 775 боржникам становить більше 22 млрд. грн, 10.04.2019 року ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" сплатила за пул активів згідно протоколу електронних торгів від 22.03.2019 року. 14.05.2019 між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" було укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором № 37-Д від 02.02.2006 року, зареєстрований ПН КМНО ОСОБА_4 під № 662. 06.03.2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" та ОСОБА_2 було укладено Договір № 01/03-20 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за Договором кредиту у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії між Івано-Франківською філією АТ «Брокбізнесбанк» та ТзОВ «Беркут ЛТД» № 1825 від 13.01.2006 року та додаткових угод до нього. 11.03.2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" та ОСОБА_2 було укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором № 37-Д від 02.02.2006 року, зареєстрований ПН КМНО ОСОБА_5 під № 98. 20.03.2020 року на адресу позивача надійшла вимога про погашення заборгованості в розмірі 1 677 802 (один мільйон шістсот сімдесят сім тисяч вісімсот дві) грн 76 коп. та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення заборгованості, згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку». В обґрунтування вимог щодо недійсності правочинів, які є предметом спору позивач стверджував, що його право, як споживача банківських послуг, порушене внаслідок укладення даних договорів, що суперечать вимогам закону, оскільки за своєю правовою природою договір відступлення права вимоги №01/03-20 від 06.03.2020 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Депт фінанс» та ОСОБА_2 є договором факторингу. В свою чергу, відсутність реєстрації фізичної особи ОСОБА_2 у Державному реєстрі фінансових установ виключає можливість укладення ним договорів про надання фінансових послуг та порушує вимоги законодавства щодо форми, змісту і суб`єктивного складу договору факторингу, що є підставою для визнання договору недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. Просив визнати недійсним Договір №01/03-20 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 06.03.2020 року укладений ТОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» з ОСОБА_2 щодо передачі права вимоги за Договором кредиту у вигляді відкличної поновлюваної кредитної лінії між Івано-Франківською філією АТ «Брокбізнесбанк» та ТзОВ «Беркут ЛТД» №1825 від 13.01.2006 року додаткових угод до нього. Визнати недійсним Договір №308 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 15.04.2019 року укладений ПАТ «Брокбізнесбан» з ТОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» в частині предачі права вимоги за Договором кредиту у вигляді відкличної поновлюваної кредитної лінії між Івано-Франківською філією АТ «Брокбізнесбанк» та ТзОВ «Беркут ЛТД» №1825 від 13.01.2006 року та додаткових угод до нього (пункт №398 в Додатку №1 до Договору №308 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 15.04.2019 року). 
Рішенням Косівського районного суду від 14 грудня 2021 року в задоволенні позову ТзОВ «Беркут ЛТД» до ОСОБА_2 , ТзОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС», ПАТ «Брокбізнесбанк», третя особа: ОСОБА_1 , Косівський РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ про визнання недійсними правочинів відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду представник ТзОВ «Беркут ЛТД» Шершень Ю.С. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення суду, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та  процесуального права  й  увалив  незаконне  рішення. Просить визнати недісним договір №01/03-20 про відступлення (куплю-продаж) права вимоги від 06.03.2020 року укладений ТОВ «Фінансова компанія» ДЕПТ ФІНАНС» з  ОСОБА_2 щодо передачі права вимоги за Договором кредиту у вигляді відкличної поновлюваної кредитної лінії між Івано-Франківською філією АТ «Брокбізнесбанк» та ТзОВ «Беркут ЛТД» №1825 від 13.01.2006 року та додаткових угод до нього. Зокрема, апелянт вказує на те, що 15.04.2019 року ПАТ «Брокбізнесбанк» уклало з ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" Договір № 308 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги. 14.05.2019 року ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" уклали Договір про відступлення прав за іпотечним договором № 37-Д від 02.02.2006 року, зареєстрований ПН КМНО ОСОБА_4 під № 662. Укладений між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТзОВ «ДЕПТ ФІНАНС» є оспорюваний договір за своєю юридичною природою, адже не зважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги є договором факторингу. Разом з тим, за договором про відступлення прав вимоги у договорі кредиту у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії №1825 від 13.01.2006 року відбулася заміна кредитодавця на ОСОБА_2 - фізичну особу. Однак фізична особа у будь якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованим установам якими є банк, або іншим установам які мають право на здійснення фінансових операцій, внесені до реєстру банків та до реєстру фінансовиї установ. А тому, вважає, що за змістом ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Так як оспорювані правочини суперечать навединим приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору про відступлення то вони підлягають визнанню недійсними відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні третя особа: ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.
ОСОБА_1 як директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут ЛТД» (т.1 а.с.62) повідомлений про час та місце розгляду справи, про те вважає, що у цій справі повенен представляти інтереси юридичної особи адвокат Шершень Ю.С.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут ЛТД» Шершеня Юрія Сергійовича у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте втретє у судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позову ТзОВ «Беркут ЛТД», суд першої інстанції виходив з того, що Договір №308 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 15.04.2019 року укладений ПАТ «Брокбізнесбан» з ТОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» в частині предачі права вимоги за Договором кредиту у вигляді відкличної поновлюваної кредитної лінії укладеним між Івано-Франківською філією АТ «Брокбізнесбанк» та ТзОВ «Беркут ЛТД» №1825 від 13.01.2006 року та додаткових угод до нього укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону), оформлених протоколом №UA-EA – 2019-02-27-000125-d від 22.03.2019 року не є договором факторингу, так як новий кредитор не наділений правом надавати фінансові послуги і не обмежений правом щодо розпорядження на свій розсуд придбаним майном. Оспорюваний позивачем договір від 06.03.2020 року № 01/03-20, укладений між ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" та ОСОБА_2 , про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги не є договором факторингу, оскільки новий кредитор також не наділений правом надавати фінансові послуги, тому вимоги позивача про визнання вказаних договорів недійсними задоволенню не підлягають. 
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 15.04.2019 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" укладено Договір № 308 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги (а.с. 66-67, 113-116, 124-127) на умовах зазначених в додатку 1 до вказаного договору (а.с. 119).
14.05.2019 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" було укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором № 37-Д від 02.02.2006 року, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. під № 662 (а.с. 112).
06.03.2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" та ОСОБА_2 було укладено Договір № 01/03-20 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги на умовах що визначені цим договором з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку 1 до цього договору (а.с. 120-127).
11.03.2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "ДЕПТ ФІНАНС" та ОСОБА_2 було укладено Договір про відступлення прав за договором іпотеки № 37-Д від 02.02.2006 року, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П. під № 98 (а.с. 117-118).
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
З наведених норм права слідує, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.
За загальним правилом відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.
Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).
Установлено, що Договір відступлення прав вимоги було укладено 15 квітня 2019 року між АТ «Брокбізнесбанк» (який перебував в стані ліквідації) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» з ТзОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» за результатами проведення 25 березня 2019 року електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується. 
При проведенні процедури ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку.
Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.
Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги (стаття 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").
Пунктом 5.11 глави 5 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, яке є спеціальним нормативним актом, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури (в редакції, яка діяла до 21 листопада 2016 року), було унормовано, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок).
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року № 2526 "Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку" у пункті 5.11 глави 5 розділу V цього Положення виключені слова "між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)".
У той же час процедура припинення банку як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI, і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.
Наслідками початку процедури ліквідації банку, які передбачені статтею 46 спеціального Закону, є, зокрема, завершення банківської діяльності банку закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; настання строку виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).
Ліквідація ПАТ «Брокбізнесбанк» почалася ще в червні 2014 року. Національний банк України 10 червня 2014 року прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк». Наслідки початку процедури ліквідації банку й цілі цієї процедури, обмеження прав фізичних осіб на учать у торгах з продажу прав вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» законодавством не визначені. 
Разом з тим, установлено, що договір не є договором факторингу, як про те, стверджує позивач, оскільки у вказаному договорі сторони договору визначили, що жодне з положень цього договору, а також будь які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку Новим кредитором.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо вимоги позивача про визнання договору про відступлення права вимоги №01/03-20 від 06.03.2020 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Депт фінанс» та ОСОБА_2 , що відповідач не набув права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю- продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких, мав первісний кредитор. А отже доводи позивача в цій частині є неналежними, так як за своєю правовою природою, оспорюваний договір є договором про відступлення прав вимоги, а не договором факторингу, а відтак однією із сторін вказаного договору може бути фізична особа. 
Вказаний висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 295/3588/14-ц та від 31 липня 2019 року у справі № 910/4816/18.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції виконано вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, розглянуто позовну заяву у відповідності до норм матеріального права, прийнято обґрунтоване рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для справи, тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не встановлено.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут ЛТД» залишити без задоволення. Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 червня 2022 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                               Л.В.Василишин
                                                               І.О.Максюта