ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/818/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/251/22 Категорія: 301030000 	Суходольський О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       07 червня 2022 року                                                                                                 м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.	
секретар	Попова М.В.	

учасники справи:
позивачі - Черкаська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради,
відповідачі - ОСОБА_1 (скаржник), ОСОБА_2 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2022 (повний текст складено 20.04.2022, суддя в суді першої інстанції Суходольський О.М.) у цивільній справі за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради до ОСОБА_1 та до ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, державної реєстрації права з одночасним припиненням відповідного речового права,

в с т а н о в и в :

у лютому 2022 року прокурор в інтересах держави в особі Черкаської міської ради та Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради звернувся до  суду з позовом, яким просив:
- скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопи Б.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.09.2019 №48692583 в частині, на підставі якої здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №33234943 про право власності ОСОБА_1 на будинок відпочинку з м/с С-1,с-2, за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказаний будинок відпочинку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1914931771249, з одночасним припиненням за нею права власності на це нерухоме майно;
- скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопи Б.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2019 №47819844, на підставі якого здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №32430187 про право власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою та навісом В'-1,в',в2,в3, за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказаний будинок відпочинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1874103571101, з одночасним припиненням за ним права власності на це нерухоме майно.
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що міська база відпочинку вчителів у АДРЕСА_1 , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 07.05.1969. 
Згідно рішення Черкаського обласного виконавчого комітету від 10.06.1980 №358 Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району відведена земельна ділянка площею 1,67 га під базу відпочинку вчителів.
Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.10.1994 «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району.
Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22.09.1995 виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому.
За інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно-грошову оцінку, дана ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання - під базу відпочинку вчителів.
Згідно із рішенням Черкаської міської ради від 26.06.2003 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» комплекс будівель у АДРЕСА_1 , знаходиться у власності Черкаської міської ради, оперативному управлінні - Управління освіти Черкаського міськвиконкому. Відповідно до рішення Черкаської міської ради від 12.06.2018 №2-3408 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» комплекс будівель у АДРЕСА_1 , знаходиться в оперативному управлінні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.
Рішенням Черкаської міської ради від 12.06.2018 №2-3419 «Про визначення балансоутримувачів комунального майна м. Черкаси» вказане майно закріплено на балансовому обліку Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради та комунальних закладів освіти міста.
Крім того, право власності Черкаської міської ради було предметом численних судових спорів та неодноразово підтверджувалось рішеннями судів різних інстанцій, отже державна реєстрація права власності відповідачів на дачні будинки у комплексі будівель у АДРЕСА_1 є протиправною, що обумовило звернення з цим позовом до суду.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2022 позовні вимоги у справі задоволено. Суд виходив з того, що державним реєстратором прав на нерухоме майно при прийнятті рішення про державну реєстрацію та проведенні самої державної реєстрації права власності відповідачів, яке є предметом оскарження в цій справі, не були дотримані вимоги чинного на той час законодавства та не враховано наявну суперечність між зареєстрованим правом власності на спірне нерухоме майно за Черкаською міською радою.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 18.05.2022 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в позові. Вказує, що суд не направив відповідачу позовну заяву; відхилив немотивовано клопотання відповідача з процесуальних питань; відкрив провадження у справі за позовною заявою, зміст якої не відповідає вимогам ЦПК України (невірно визначено ціну позову, невірно сплачено судовий збір, не вказано повного найменування сторін та ін.); позбавив відповідача можливості взяти участь у судовому засіданні; протиправно розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження; не залучив до участі у справі в якості співвідповідача державного реєстратора, а також ряд третіх осіб; не роз`єднав позовні вимоги у справі, заявлені до різних відповідачів щодо різного майна; не врахував, що позивачу належить нежитлове приміщення, площею 14,5 кв.м., а відповідачу - житлове приміщення, площею 83,6 кв.м., отже міська рада не має відношення до майна відповідача; позбавив відповідача права власності на майно, не вказавши підстави, згідно вимог ст. 346 ЦК України; не з`ясував наявності у відповідача права власності на спірне нерухоме майно; у 2022 році врахував дані реєстру з права власності за 2018-2019 роки. Внаслідок реєстрації за відповідачем права власності на нерухоме майно за №1914931771249 відбулися зміни у праві власності міської ради, зареєстрованому за №1184660171249, в частині виключення даних про будинок відпочинку з прибудовою С-1, с-2, об`єкт нежитлової нерухомості, площею, 14,5 кв. м., чому суд оцінки не надав. Міська рада не довела перетворення нею нежитлового приміщення, площею, 14,5 кв.м., у житлове приміщення, площею 83,6 кв.м., яке належить відповідачу. Судові рішення, на які вказав суд, не містять посилань на житлове приміщення, площею 83,6 кв.м., яке належить відповідачу. Таким чином відповідач не порушувала майнових прав міської ради.
У 2012 році скаржник, як член обслуговуючого кооперативу «Дніпро», у ході виконання судового рішення, набула права власності на нежитловий дерев`яно-щитовий будиночок, площею 14,5 кв.м., який перебудувала у житлове приміщення, площею 83,6 кв.м., яке має 2 поверхи та є капітальною спорудою, що підтверджується технічним паспортом від 25.04.2016. Попереднього дерев`яно-щитового будиночку, площею 14,5 кв.м., вже не існує. Так як дерев`яно-щитовий будиночок відповідач отримала у власність у ході виконання судового рішення таке майно від неї у порядку ст. 388 ЦК України витребуване бути не може. Суд не надав оцінки факту набуття відповідачем права власності на новостворене нерухоме майно, а також спливу строків позовної давності з часу створення такого майна. Суд не врахував необхідність захисту прав відповідача у спосіб компенсації понесених витрат на придбання майна та його поліпшення (перебудову).
У відзивах на апеляційну скаргу Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради та прокурор просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній нею частині залишити без змін.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги,  якою рішення суду першої інстанції фактично оскаржено  лише в частині позовних вимог прокурора до  ОСОБА_3 , відповідно рішення суду має бути переглянуто саме в задоволенні цієї частини позову, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що міська база відпочинку вчителів у АДРЕСА_1 , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 07.05.1969. Згідно рішення Черкаського обласного виконавчого комітету від 10.06.1980 №358 Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району відведена земельна ділянка, площею 1,67 га під базу відпочинку вчителів.
Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.10.1994 «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району.
Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22.09.1995 виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому.
За інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно-грошову оцінку, дана ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання - під базу відпочинку вчителів.
Згідно із рішенням Черкаської міської ради від 26.06.2003 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» комплекс будівель у АДРЕСА_1 , знаходиться у власності Черкаської міської ради, оперативному управлінні - Управління освіти Черкаського міськвиконкому.
Черкаською міською радою 12.06.2018 прийнято рішення № 2-3419 «Про визначення балансоутримувачів комунального майна м. Черкаси» відповідно до якого в розділі «Майнові комплекси закладів освіти, що перебувають на балансовому обліку Централізованих бухгалтерій департаменту освіти та гуманітарної політики» визначено, що Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради є балансоутримувачем «Цілісного майнового комплексу нерухомого майна бази відпочинку вчителів» за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Черкаської міської ради від 12.06.2018 №2-3408 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» визначено, що комплекс нерухомого майна бази відпочинку вчителів, що знаходиться за адресою по вул. Дахнівська, 9 в с. Свидівок Черкаського району знаходиться в оперативному управлінні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.
Питання про право власності Черкаської міської ради на вказане нерухоме майно було предметом численних судових спорів. Так, Вищим адміністративним судом України 18.01.2012 винесено ухвалу у справі №К/9991/34858/11 за позовом Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради до виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району про скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, якою встановлено, що майно бази відпочинку належить до комунальної власності міста та складає 54 літні будинки та господарські споруди, які перебувають на балансах загальноосвітніх навчальних закладів. Виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради Черкаського району не враховано право користування Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради земельною ділянкою, на якій розташована база відпочинку.
Право власності Черкаської міської ради на комплекс будівель та споруд підтверджується і рішенням господарського суду Черкаської області від 26.08.2020 у справі № 925/111/20 за позовом обслуговуючого кооперативу «Дніпро-2003» до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, треті особа на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про визнання протиправними дій та скасування запису про державну реєстрацію права власності за Черкаською міською радою на комплекс бази відпочинку вчителів.
Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у справі №707/376/14-ц постановою від 24.07.2019 прийнято рішення, яким залишено без змін рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.12.2015 та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24.01.2017, якими визнано недійсними прилюдні торги, проведені 05.10.2012 на підставі договору №24-0100/12 від 18.09.2012 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнано недійсними та скасовано свідоцтва, якими посвідчено право власності на майно, що знаходиться по АДРЕСА_1 , у тому числі, свідоцтва від 17.10.2012, яким посвідчено права власності на будинок відпочинку з м/с С-1,с-2 за ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Відповідач ОСОБА_1 16.09.2019 звернулася до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на будинок відпочинку з м/с С-1,с-2, що є складовою частиною цілісного майнового комплексу бази відпочинку вчителів. Як підставу для реєстрації права власності ОСОБА_1 подала свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 17.10.2012 та довідку Обслуговуючого кооперативу «Дніпро-2003», про те, що вона дійсно є членом кооперативу та власником нерухомого майна, визначеного технічним паспортом на будинок відпочинку.
Нерухоме майно побудоване до 1991 року та розташоване на земельній ділянці з кадастровим №7124986000:04:007:0095, за адресою АДРЕСА_1 .
Проте рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.12.2015 в частині скасування свідоцтва від 17.10.2012, яким посвідчено право власності відповідача на будинок відпочинку з м/с С-1,с-2, що входить до цілісного майнового комплексу, набрало законної сили 24.01.2017. Отже на час проведення спірної державної реєстрації права власності відповідача на нерухоме майно, фактична підстава для цього - свідоцтво про право власності від 17.10.2012, була скасована.
З урахуванням вищевикладеного, прокурор, звертаючись з позовом в цій справі в інтересах держави в особі Черкаської міської ради та Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради стверджує про те, що державна реєстрація права власності відповідача на дачні будинки у комплексі будівель у АДРЕСА_1 є протиправною та порушує право власності законного власника Черкаської міської ради, що свідчить про необхідність скасування відповідного рішення державного реєстратора та, власне, проведеної державної реєстрації права власності відповідача.
Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.
Частиною 3 статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Згідно ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.
Суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.
Отже за обставин цієї справи прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта (Черкаську міську раду), коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює, що мало місце згідно листа прокуратури від 29.01.2020.
У свою чергу листом від 11.02.2020 Черкаська міська рада проінформувала Черкаську місцеву прокуратуру про те, що заходи відповідного реагування, у тому числі представницького характеру, не вживалися і не планувалися. Таку ж інформацію прокуратурою було отримано згідно листа Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради від 31.12.2021.
Відповідно, за відсутності належного реагування повноважних державних органів по заявленню позовних вимог про скасування незаконного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та скасування державної реєстрації такого права прокурор правомірно самостійно звернувся з позов у цій справі до суду, що скаржником в апеляційній скарзі під сумнів не ставиться.
Далі, з аналізу змісту ч.1 ст.27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній у 2019 році, коли було проведено оспорювану в цій справі державну реєстрацію права власності відповідачів, вбачається, що при проведенні державної реєстрації права власності та інших речових прав щодо нерухомого майна державному реєстратору надаються такі документи: договір про право власності на нерухоме майно; рішення суду про таке право власності; свідоцтво про право власності, про право на спадщину чи про придбання майна на прилюдних торгах; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 01.01.2013; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Пунктом 1 частини 3 статті 10 цього ж закону в редакції на час проведення спірної державної реєстрації у 2019 році, встановлено, що державний реєстратор при проведенні державної реєстрації прав встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, державний реєстратор Цьопа Б.А., здійснюючи у липні та вересні 2019 року державну реєстрацію прав власності відповідача на нерухоме майно, не перевірив, як передбачено вимогами ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наявну суперечність між зареєстрованим правом власності на спірне майно за Черкаською міською радою та правами, про які заявляє відповідач ОСОБА_1 , не взяв до уваги дані Державного земельного кадастру, відповідно до яких земельна ділянка, на якій знаходилося нерухоме майно відповідачів, мала використовуватися під базу відпочинку вчителів, а не для особистого використання громадянами, дані Єдиного державного реєстру судових рішень, в якому наявні рішення щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно ст.338 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.
Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції в цій справі вірно вказав, що державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопою Б.А. при прийнятті оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності відповідача  ОСОБА_4 , та проведенні самої державної реєстрації не було враховано факт державної реєстрації такого майна за Черкаською міською радою . 
При цьому апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не направив відповідачу позовну заяву, адже, як зазначає сам скаржник в поданій апеляційній скарзі, нею була отримана можливість ознайомитися з матеріалами справи перед її розглядом по суті.
Не можна погодитися із вказівкою скаржника на те, що суд в невмотивовано відхилив клопотання відповідача з процесуальних питань, адже їх вирішено згідно ухвали від 20.04.2022 в якій зазначено відповідні обґрунтування суду.
Слід відхилити посилання скаржника на те, що суд першої інстанції на його думку відкрив провадження у справі за позовною заявою, зміст якої не відповідає вимогам ЦПК України (невірно визначено ціну позову, невірно сплачено судовий збір, не вказано повного найменування сторін та ін.), адже вказані недоліки, незалежно від доведеності їх наявності, не перешкодили суду провести повний та об`єктивний розгляд та вирішення заявлених у справі вимог.
Скаржником не вказано як саме неналежне, на її думку, оформлення позовної заяви, призвело до неправильного вирішення спору у справі по суті.
Посилання скаржника на те, що суд позбавив її можливості взяти участь у судовому засіданні та протиправно розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційним судом відхиляється, адже дану справу суд згідно ухвали від 11.02.2022 призначив до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
При цьому за положеннями ч.ч.2, 3 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. 
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, щодо спадкування, щодо приватизації державного житлового фонду, щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також у разі об`єднання з такими інших позовних вимог.
З викладеного вище вбачається, що дана справа не є такою, що не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, адже не відноситься до справ, визначених ч.4 ст.274 ЦПК України, отже суд першої інстанції, використавши свої дискреційні повноваження, обґрунтовано прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, врахувавши обставини, передбачені ч.3 ст.274 ЦПК України.
При цьому свої аргументи щодо суті спору учасники справи мали змогу представити суду у відповідних письмових заявах, що й мало місце.
Апеляційний суд не може погодитися із вказівкою скаржника на те, що позовні вимоги в даній справі є матеріальними з ціною позову вищою ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, адже за наявними в матеріалах даної справи даними оціночна вартість будинків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перед проведення торгів становить відповідно 3427,37 грн. та 421,87 грн. Інших даних щодо оцінки вказаного майна сторонами суду не надано. 
Далі, посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі в якості співвідповідача державного реєстратора, а також ряд третіх осіб, на правильність висновків суду по суті спору не впливає, адже предметом позову є вимоги, що стосуються законності реєстрації права власності за відповідачами з підстав відсутності фактичних підстав для цього - скасування відповідних свідоцтв про право власності у судовому порядку, та не вирішуються питання про права та обов`язки державного реєстратора, отже належним відповідачем в даній категорії справ має бути саме власник вказаного майна або особа, право власності якої оспорюється. Крім того, скаржником не доведено, що рішення у справі може вплинути на права або обов`язки осіб, яких вона вважає третіми особами, щодо однієї зі сторін, що за приписами ч.1 ст.53 ЦПК України є єдиною підставою для участі тієї чи іншої особи в розгляді цивільної справи в процесуальному статусі третьої особи.
Вказівка скаржника на те, що суд протиправно не роз`єднав позовні вимоги у справі, заявлені до різних відповідачів щодо різного майна є необґрунтованою, адже ч.2 ст.188 ЦПК України дає можливість позивачу об`єднувати в одній позовній заяві вимоги одного позивача до різних відповідачів. Крім того, в якості обґрунтування позову в цій справі позивачем зазначено одну і ту є обставину - скасування свідоцтва про право власності. 
Апеляційні посилання скаржника на те, що суд не врахував, що позивачу належить нежитлове приміщення, площею 14,5 кв.м., а відповідачу - житлове приміщення, площею 83,6 кв.м., отже міська рада не має відношення до майна відповідача, апеляційним судом відхиляється з таких міркувань.
Як вказала сама скаржник, їй у власність було надано саме нежитлове приміщення, площею 14,5 кв.м., дерев`яно-щитового будиночку (право на яке зареєстроване за міською радою), яке скаржник самостійно перебудувала у житлове приміщення, площею 83,6 кв.м., яке має 2 поверхи та є капітальною спорудою, відтак захисту підлягає зареєстроване право власності міської ради на майно нежитлового приміщення, адже відповідна перебудова та фактична зміна майна з боку відповідача проведена без згоди та погодження із законним власником. 
Частиною 4 статті 390 ЦК України передбачено право добросовісного набувача (володільця майна) залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.
Такі вимоги, які б у разі належного обґрунтування законності проведення перебудови спірного нерухомого майна могли бути способом захисту прав відповідача на здійснені поліпшення майна, в даній справі перед судом не порушувалися та не були предметом судового розгляду.
Ці ж міркування спростовують апеляційні посилання скаржника на те, що внаслідок реєстрації за відповідачем права власності на нерухоме майно за №1914931771249 відбулися зміни у праві власності міської ради, зареєстрованому за №1184660171249, в частині виключення даних про будинок відпочинку з прибудовою С-1, с-2, об`єкт нежитлової нерухомості, площею, 14,5 кв. м., та про те, що міська рада не довела перетворення нею нежитлового приміщення, площею, 14,5 кв.м., у житлове приміщення, площею 83,6 кв.м., яке належить відповідачу, оскільки відповідна зміна нерухомого майна його фактичним володільцем поза волею законного власника, не може слугувати самостійною підставою для визнання права власності на новостворений об`єкт, що нормами ЦК України не передбачено. Також реєстрація права власності за відповідачем на перебудову не тягне зміни в попередньо зареєстрованому праві міської ради на майно, що зазнало перебудови поза волею власника, що також вбачається з відповідних даних реєстру про зареєстровані права міської ради та відповідачів у цій справі.
Посилання скаржника на те, що суд у цій справі позбавив відповідача права власності на майно, не вказавши підстави, згідно вимог ст. 346 ЦК України, оцінюється судом критично, адже предметом перевірки в даній справі була законність реєстрації за відповідачами права власності на майно за скасування фактичної підстави для цього - відповідного свідоцтва про право власності, а не вимоги про припинення права власності, що має інше правове регулювання.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).
Вказівка скаржника на те, що суд у 2022 році врахував дані реєстру з права власності за 2018-2019 роки є необґрунтованою, оскільки скаржник не довів, що відповідні дані реєстру свідчать про існування інших фактичних обставин у цій справі, ніж встановлені судом.
Посилання скаржника на те, що вона у 2012 році скаржник, як член обслуговуючого кооперативу «Дніпро», у ході виконання судового рішення, набула права власності на нежитловий дерев`яно-щитовий будиночок, площею 14,5 кв.м., який перебудувала у житлове приміщення, площею 83,6 кв.м., отже таке майно від неї у порядку ст. 388 ЦК України витребуване бути не може, апеляційним судом відхиляється, оскільки в даній справі не вирішуються позовні вимоги про витребування майна, а встановлюється те, чи були законні підстави для державної реєстрації права власності відповідачів на спірне нерухоме майно.
З цих підстав слід відхилити також міркування скаржника про те, що суд не надав оцінки факту набуття відповідачем права власності на новостворене нерухоме майно, а також спливу строків позовної давності з часу створення такого майна, адже спір у справі вирішується саме щодо проведеної державної реєстрації права власності відповідачів, а не стосовно наявності чи відсутності такого права.
Питання про застосування спливу строків позовної давності до заявлених у цій справі вимог в суді першої інстанції сторонами справи не порушувалося.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції фактично оскаржено ОСОБА_3 лише в частині позовних вимог прокурора до неї, тому суд апеляційної інстанції переглянувши рішення приходить до висновку про те, що апеляційна скарга має бути відхилена, а рішення суду в оскаржуваній частині має бути залишено без змін. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, відповідно судом апеляційної інстанції не переглядалося. 
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2022 у цивільній справі за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради до ОСОБА_1 та до ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, державної реєстрації права з одночасним припиненням відповідного речового права - залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 08.06.2022.

Суддя-доповідач                 

Судді