Ухвала
29 червня 2022 року
м. Київ
справа № 127/6148/20
провадження № 61-5677ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чернілевська Руслана Віталіївна, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2022 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 12 травня 2022 року та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - Перша Вінницька державна нотаріальна контора, про зміну черговості та одержання права на спадкування, визнання недійсними свідоцтв, внесення змін до записів про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення витрат на поховання,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - Перша Вінницька державна нотаріальна контора, про зміну черговості та одержання права на спадкування, визнання недійсними свідоцтв, внесення змін до записів про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення витрат на поховання.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 
2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Змінено черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Визнано за ОСОБА_2 право на спадкування за законом разом зі спадкоємцем другої черги - ОСОБА_1 .
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_1 28 лютого 2020 року Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-663 в частині розміру частки у спадщині (1 ціла), та внесено у нього зміни, зазначено, що спадкоємцями указаного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є племінниця ОСОБА_1 - Ѕ частка та племінниця 
ОСОБА_2 - Ѕ частка.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_1 28 лютого 2020 року Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-666 в частині розміру частки у спадщині (1 ціла), та внесено у нього зміни, зазначено, що спадкоємцями указаного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є племінниця ОСОБА_1 - Ѕ частка та племінниця 
ОСОБА_2 - Ѕ частка.
Внесено зміни до запису про право власності ОСОБА_1 на квартиру 
АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зазначено розмір частки Ѕ.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений 25 березня 2020 року 
за реєстровим № 1720 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. в частині продажу (передачі та прийняття у власність) Ѕ частини квартири.
Внесено зміни до запису про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зазначивши розмір частки Ѕ.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 травня 2022 року, з урахуванням додаткового додаткової постанови Вінницького апеляційного судувід 25 травня 2022 року, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2022 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та внесення змін до запису про право власності скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У червні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чернілевська Р. В., на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2022 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 12 травня 2022 року 
та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 25 травня 
2022 року.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що 
укасаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 
2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Також, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити:
пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини 
та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин;
пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;
пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи;
пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.
У касаційній скарзі заявник як підставу касаційного оскарження судових рішень зазначає:
- пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку);
- пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме - суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Також заявник вказує підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
Однак, як вбачається за змістом касаційної скарги,  ОСОБА_1 , 
в інтересах якої діє адвокат Чернілевська Р. В., не зазначає норму права, щодо якої, на думку заявника, відсутній висновок її застосування, і не конкретизує правовідносини, в яких цей висновок відсутній, тобто не обґрунтовує наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК.
Оскільки посилань на вказані випадки касаційна скарга не містить, 
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чернілевська Р. В., необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, в якій зазначити норму права, щодо якої, на думку заявника, відсутній висновок її застосування, та конкретизувати правовідносини, в яких цей висновок відсутній, тобто обґрунтувати наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК, та надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.
У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали, касаційний суд, вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, не врахує як підставу касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чернілевська Руслана Віталіївна, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2022 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 12 травня 2022 року та додаткову постанову Вінницького апеляційного суду від 25 травня 2022 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                            І. М. Фаловська