ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА 
Іменем України

09 червня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 395/850/21
провадження № 22-з/4809/38/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Новомиргородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2022 року та додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2022 року, у складі судді Забуранного Р.А.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2022 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до Новомиргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 про анулювання актового запису про розірвання шлюбу. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 31 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2022 року та додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2022 року - без змін.
02.06.2022 до Кропивницького апеляційного суду від  ОСОБА_3 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат. 
Заява обґрунтована тим, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000 грн., попередньо долучивши до нього всі необхідні документи на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу.
08.06.2022 від представника позивача ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Вважає, що заявлені суми судових витрат не є розумними й явно завищені, крім того не підтверджені належними та допустимими доказами їх фактичності і неминучості. Заявлена позивачем сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. в суді апеляційної інстанції є необґрунтованою та завищеною. Стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу такому розмір становлять для нього надмірний тягар.
Зокрема ОСОБА_4 вказав, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, пенсіонером і не працює. Отримує пенсію, яка з грудня 2021 року становить 1934 грн. на місяць. Посилаючись на зазначені обставини просив відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
В своїх заявах сторони просили здійснювати розгляд справи без їх участі.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, колегія суддів вважає, що заява представника позивача підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У частині другій статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Законодавством України не встановлено спеціальних вимог щодо порядку підтвердження оплати правничої допомоги для цілей розподілу судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що 21.04.2022 ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000 грн.
На підтвердження понесених  ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу суду надано ордер про надання правничої (правової) допомоги від 15.04.2022; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КР №000322 від 12.04.2019; копію посвідчення Адвоката Піскового Я.В. № 413 виданого Радою Адвокатів Кіровоградської області від 12.04.2019; договір про надання правової (правничої) допомоги №08/04/22 від 08.04.2022; акт від 15.04.2022 про прийняття-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 08/04/2022 від 08.04.2022; квитанцію до прибуткового касового ордера № 11/04-О від 11.04.2022; рахунок № 08/04-р від 08.04.2022. 
Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що надані представником відповідача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, без зазначення витраченого часу адвокатом, на загальну суму 20 000 грн., не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Так, пунктом 5.3. договору про надання правової (правничої) допомоги №08/04/22 від 08.04.2022 визначено, що загальна вартість послуг за цим договором складає 20 000 грн. та виплачується клієнтом за юридичний супровід цивільної справи № 395/850/21, 22-ц/4809/601/22 в суді апеляційної інстанції (Кропивницькому апеляційному суді) в тому випадку, якщо рішення постановлене Новомиргородським районним судом Кіровоградської області від 21 січня 2022 року та додаткове рішення постановлене Новомиргородським районним судом Кіровоградської області від 02 лютого 2022 року в справі № 395/850/21 будуть оскаржені сторонами у справі в апеляційному порядку.
В акті про прийняття-передачу наданих послуг від 15.04.2022, зазначено, що загальна вартість наданих послуг становить 20 000 грн.
З матеріалів справи вбачається, що з переліку послуг, зазначених в акті про прийняття-передачу наданих послуг та рахунку № 08/04-р від 08.04.2022, які надавалися ОСОБА_2 адвокатом Пісковим Я.В. в суді апеляційної інстанції полягають у тому, що адвокат складав відзив на апеляційну скаргу (т.2 а.с. 21-23), подав клопотання про розгляд справи без його участі (т. 2 а.с. 19-20, 72-73) та заяву про застосування строку позовної давності (т.2 а.с. 75-76).
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені стороною відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. є завищеними та не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З вищевикладеного вбачається, що суд вправі зменшувати розмір витрат на правову допомогу, в разі заявлення іншою стороною клопотання про їх не співмірність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 (справа N907/357/16).
Крім того, представник позивача ОСОБА_4 в поданій 08.06.2022 заяві заперечив щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу та просив відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про стягнення судових витрат.
Проаналізувавши надані ОСОБА_3 акт від 15.04.2022 про прийняття-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 08/04/2022 від 08.04.2022, рахунок № 08/04-р від 08.04.2022 на підтвердження виконаних робіт та калькуляцію вартості правничої допомоги наданої адвокатом, апеляційний суд вважає, що відображена у них інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та співмірності виконання відповідних робіт.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Ураховуючи характер виконаної адвокатом Пісковим Я.В. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст.141, 259, 268, 270 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 (одну тисячу) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий суддя                                                         А.М. Головань

Судді                                                                                 О.Л. Карпенко

                                                                                         С.І. Мурашко