ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 814/1498/18
адміністративне провадження № К/9901/13529/19  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року (колегія суддів: Вербицька Н.В., Джабурія О.В., Кравченко К.В.) у справі №814/1498/18 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної державної адміністрації, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Санстрім Груп», про визнання протиправними та скасування розпоряджень,
УСТАНОВИВ:
В червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 31.05.2018:
- № 210-р та № 212-р «Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «САНСТРIМ ГРУП» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель державної власності для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, яка розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області;
- № 211-р «Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «САНСТРIМ ГРУП» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель державної власності для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, яка розташована в межах території Кам`яномостівської сільської ради об`єднаної територіальної громади (колишня Кодимська сільська рада) Первомайського району Миколаївської області.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 адміністративний позов задоволено. Суд вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправними, скасував розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 31.05.2018 № 210-р, № 211-р, № 212-р.
Зобов`язав Миколаївську обласну державну адміністрацію повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 14.12.2016  № 1 і № 3 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та вирішити питання про надання або про відмову в наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 скасовано та прийнято постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, позивачем подано касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що позивачем придбано нерухоме майно - комплекс будівель і споруд цукрового заводу на території Кодимської сільської ради Первомайського району, права власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право користування земельною ділянкою під розміщення придбаних будівель і споруд посвідчується державним актом на право постійного користування землею, виданим Первомайською районною радою Миколаївської області колишньому землекористувачу - АТВТ "Гілея". Посилається на ст. 120 ЗК України та вважає, що має безпосреднє право на  отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельних ділянок під належними йому будівлями. Водночас вважає, що відповідачем протиправно ухвалено розпорядження 210-р, 211-р, 212-р, якими надано дозвіл на розробку проекту відведення земель із землекористування колишнього Первомайського цукрового заводу в оренду іншій особі.
Ухвалою Верховного Суду від 11.06.2019 відкрито касаційне провадження.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить в її задоволенні відмовити, а судове рішення залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи та вимоги касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судами встановлено, що 01.09.2016 в ході проведення ліквідаційної процедури      АТВТ "Гілея" позивач придбав нерухоме майно - комплекс будівель цукрового заводу на території Кодимської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, а саме:
- загальною площею 37642,9 м2 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- загальною площею 16,2 м2 за адресою: АДРЕСА_1;
- загальною площею 244,9 м2 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- загальною площею 221 м2 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- загальною площею 134,9 м2 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- загальною площею 168,3 м2 за адресою: Миколаївська обл., м. Первомайськ, вул. ХХ з"їзду КПРС, 2В.
Право власності в установленому порядку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
На підставі державного акту № 664 Первомайському цукровому заводу на праві постійного користування належала земельна ділянка площею 223,5 га.
19.12.2016 позивач звернувся до відповідача із заявами про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 223,0460 га за адресою: АДРЕСА_1 та загальною площею 9,6278 га за адресою: АДРЕСА_1 . Будь - яких рішень відповідача або відповіді позивач не отримав.
31.05.2018 відповідачем видано розпорядження № 210-р, № 211-р, № 212-р, якими надано дозвіл ТОВ "Санстрім Груп" на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 26 га (в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району), 6,4 га (в межах території Кам`яномостівської сільської ради об`єднаної територіальної громади), 152 га (в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району) відповідно. 
Позивач вважає оскаржувані рішення протиправними та звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне право на отримання земельної ділянки під належними йому будівлями в оренду на позаконкурсній основі, в порядку ст. 123 ЗК України. Відповідач не надав суду належних доказів того, що земельна ділянка, стосовно якої розпорядженням № 211-р надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, не накладається на бажані позивачем земельні ділянки. Відповідач жодним чином не обґрунтував, яким чином при прийнятті оскаржуваних розпоряджень враховано/чи не враховано звернення позивача в грудні 2016 року про надання дозволу на розробку проектів землеустрою. Відповідач не надав жодних пояснень щодо врахування та/або неврахування наявності державного акту № 664, за яким Первомайському цукровому заводу на праві постійного користування належала земельна ділянка площею 223,5 га.
Крім того, приймаючи рішення, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та вирішив, що для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Миколаївську обласну державну адміністрацію повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 14.12.2016 № 1 і № 3 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та вирішити питання про надання або про відмову в наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що надання відповідачем ТОВ "Санстрім Груп" дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у користування земельних ділянок не означає позитивного вирішення питання про надання їх у користування цьому товариству та не є підставою виникнення у останнього права користування цими земельними ділянками. Крім того, земельні ділянки орієнтованою площею 6,4 га, 26 га та 152 га, дозвіл на розроблення проектів землеустрою яких надано ТОВ "Санстрім Груп", не сформовані, тобто їх площа та межі не визначені в натурі (на місцевості) та відомості про них не внесені до Державного земельного кадастру. У зв`язку із чим встановити, чи накладаються земельні ділянки на земельні ділянки, які мав намір отримати у користування позивач, до їх формування, неможливо.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.
Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 Цивільного Кодексу України та статтею   120   Земельного Кодексу України.
За частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування.
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина друга статті 377 ЦК України).
За частиною першою статті  120  ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 
Отже, на час набуття права власності позивачем на комплекс нежитлових будівель законодавець встановив імперативний припис щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду та передбачив відповідну підставу для припинення права користування земельною ділянкою у випадку набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на цій земельній ділянці. Водночас перехід права на земельну ділянку до нового набувача жилого будинку, будівлі або споруди відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою.
Тому в силу наведених вище положень законодавства саме позивач повинен вчинити необхідні дії щодо юридичного оформлення земельних правовідносин згідно із вимогами законодавства щодо наслідків переходу права власності на придбані будівлі.
Земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними. При цьому автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачали і приписи загальної норми статті 377 ЦК України.
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті   120   ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Наведені вище земельно-правові та цивільно-правові норми встановлюють, що перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил.
Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній.
Набуття юридичною особою приватного права у визначеному законодавством порядку права приватної власності на комплекс будівель створює правові підстави для переходу права на земельну ділянку до власника об`єкта нерухомості, розташованого на ній, у розмірі відповідно до положень статті 120   ЗК України, статті 377 ЦК України саме в силу правочину з придбання майна та автоматичного переходу права користування земельною ділянкою відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою незалежно від отримання відмови уповноваженої особи від вказаних земель.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 500/3947/13-ц, від 13.11.2019 у справі № 757/42533/15-ц, від 18.12.2019 у справі №309/2376/15-ц, від 26.12.2019 у справі №364/515/19, від 20.01.2020 у справі №724/428/17.
Згідно з ч. 2 ст. 122 ЗК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.
За ч. 1 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Частиною 2 цієї статті встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Судами встановлено та не заперечується сторонами, що з питання оформлення права користування земельними ділянками позивач звертався до відповідача в грудні 2016 року, однак це клопотання не розглянуте належним чином.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Частина 2 ст. 9 КАС України надає суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені ЗК України, у визначений законом строк, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду.
Судами встановлено, що 31.05.2018 оскаржуваними розпорядженнями відповідач надав дозвіл ТОВ "Санстрім Груп" на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду. Згідно відомостей управління Держгеокадастру у Миколаївській області зазначені земельні ділянки відносяться до земель державної власності.
Колегія суддів погоджується з твердженням суду апеляційної інстанції, що земельні ділянки, дозволи на розробку землеустрою яких надано ТОВ «Санстрім Груп» не сформовані та неможливо встановити, як вони співвідносяться із ділянками, які під об`єктами нерухомого майна, належними позивачу, та які необхідні для їх обслуговування.
Водночас у відзиві відповідач зазначив, що земельні ділянки орієнтовною площею     26 га і 152 га, стосовно яких розпорядженнями № 210-р і № 212-р надано дозволи на розробку проектів землеустрою, накладаються на земельні ділянки орієнтовною площею 161,5162 га і 12,7555 га, з приводу яких позивач звертався до відповідача. Земельна ділянка площею 6,4 га, стосовно якої розпорядженням № 211-р надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, не накладається на бажані позивачем земельні ділянки.
Колегія суддів дійшла висновку, що реалізація оскаржуваних розпоряджень може призвести до порушення принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований та отримання третьою особою речових прав на земельні ділянки, на яких знаходиться нерухоме майно позивача.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 352 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року скасувати.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року залишити в силі.
Постанова суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               А. Ю. Бучик
Судді:                                                                                                            Л. Л. Мороз
                                                                                                                            А. І. Рибачук