Справа № 461/10204/21                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 33/811/254/22                                Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Галицького районного суд м. Львова від 20 січня 2022 року, 

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.
Стягнено з ОСОБА_1 496 грн. 20 коп. судового збору.
Згідно постанови, 20 листопада 2021 року близько 21:43 год. по вул. Бр. Рогатинців, 23 у м. Львові в закладі «Вуйко Сем», ОСОБА_1 будучи старшим обслуговував відвідувачів без засобів індивідуальної захисту, які закривали ніс та рот, в порушення п. 7 Постанови Кабінету Міністрів Україна №1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальні протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Галицького районного суд м. Львова від 20 січня 2022 року, постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною.
Наголошує, що судом першої інстанції не встановлено всі обставини справи та невірно їх кваліфіковано. Підтверджує, що приспустив маску для того, щоб випити води.
Повідомляє, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні докази, що засвідчують нездійснення перевірки сертифікатів вакцинації працівниками закладу, окрім того даний факт не перевірено судом першої інстанції.
Наголошує, що він не є суб`єктом господарської діяльності, оскільки займає посаду бармена.
Повідомляє, що в судовому засіданні 20 січня 2022 року було проголошено резолютивну частину рішення, повний текст він отримав 31 січня 2022 року, після чого подав апеляційну скаргу.
29 квітня 2022 року ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не прибув, належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, щодо якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.
Окрім того, враховуючи реальну поточну обстановку, що склалася в регіоні та, враховуючи рекомендації Ради суддів України, щодо роботи судів в умовах воєнного стану, Львівський апеляційний суд працює у штатному режимі.
З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_2 .
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а така апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_3 не отримав копію рішення вчасно, а виготовлення апеляційної скарги потребує достатнього часу, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити останньому строк на апеляційне оскарження.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 44-3 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Відповідно до п. 7 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 9 грудня 2020 року №1236 забороняється проведення масових (культурних, спортивних, розважальних, соціальних, релігійних, рекламних, наукових, освітніх, професійних тематичних та інших) заходів (у тому числі в розважальних закладах (нічних клубах) і закладах громадського харчування) без одягнутих усіма учасниками та організаторами заходу засобів індивідуального захисту, зокрема захисних масок або респіраторів, які закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
Пунктом 1.5.5 Протоколу №44 позапланового засідання міської комісії техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій від 28 жовтня 2021 року передбачено, що дозволено роботу закладам громадського харчування лише при наявності у всіх працівників та відвідувачів сертифікату про повну вакцинацію ( дві дози) або мати негативний ПЛР-тест на COVID-19, або експрес-тест на визначення антигена корона вірусу SARS-CoV-2, яке проведено не більше 72 годин до відвідування закладу, або мати документи від лікаря про наявність протипоказань або перенесення хвороби, що чинна 180днів з дня виявлення захворювання. Розміщення відвідувачів у закладах громадського харчування на відстані меншій, ніж 1,5 метра за сусідніми столиками та не більш як 4 особи за одним столиком (без урахування дітей віком до 18 років), за умови, що відвідувачі заходять до закладу і перебувають в ньому з вдягненими засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, що закривають ніс та рот, у томи числі виготовленими самостійно ( крім часу сидіння за столом для приймання їжі та/або напоїв), та не більше 50% наповненості площі закладу.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у матеріалах справи:
-протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №794054 від 20 листопада 2021 року ( а.с. 1), з якого вбачається, що ОСОБА_1 будучи старшим, обслуговував відвідувачів без вдягнутих засобів індивідуального захисту, які закривають ніс та рот, в закладі не перевірялася вакцинація відвідувачів, та він був заповнений більше ніж на 50% ;
-фототаблиці ( а.с. 4), з якої встановлено, що ОСОБА_1 здійснював обслуговування клієнтів без належним чином вдягнутих засобів індивідуального захисту, які закривають ніс та рот;
Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення апеляційний суд враховує, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Водночас, накладаючи на ОСОБА_1 стягнення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, суд першої інстанції не в повній мірі урахував дані особи-порушника, який є молодого віку, його майновий стан, характер та обставини вчиненого правопорушення, зокрема те, що у зв`язку з пандемією COVID-19 в Україні складна економічна ситуація, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, порушив умови карантину вперше, а також ураховуючи відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, характер правопорушення, відсутність реально заподіяної істотної шкоди суспільним чи державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, які охороняються законом, що, на думку апеляційного суду, суттєво знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого та, як наслідок, призводить до малозначності діяння.
Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, та провадження у справі закрити.
На переконання апеляційного суду, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Ураховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає до скасування із закриттям провадження у справі за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП стосовно ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 22, 294 КУпАП, апеляційний 

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Галицького районного суд м. Львова від 20 січня 2022 року. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Постанову Галицького районного суд м. Львова від 20 січня 2022 року, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП скасувати.
На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за малозначністю та оголосити йому усне зауваження.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП закрити.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                  Партика І.В.