ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2022 р.           Справа№ 910/9568/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Разіної Т.І. 
 
за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники сторін:
від позивача: Богдан С.В. 
від відповідача: Оніщук В.М. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 (повний текст рішення 29.11.2021)
у справі № 910/9568/21 (суддя Нечай О.В.) 
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз"
до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
про стягнення 42 826 124, 51 грн,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 42 826 124,51 грн, з яких: 36 144 340,70 грн заборгованості, 4 425 571,23 грн інфляційних втрат та 2 256 212,58 грн 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 1512000745 транспортування природного газу від 17.12.2015.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 позов задоволено. Вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" 36 144  340,70 грн заборгованості, 4 425  571,23 грн інфляційних втрат, 2 256  212,58 грн 3 % річних та 642  391,87 грн судового збору.
Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем наявності правових підстав для задоволення позову.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 по справі № 910/9568/21 прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі № 910/9568/21 в частині стягнення суми основної заборгованості додаткової плати в розмірі 35  495 934,59 грн, в іншій частині відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.  
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Відповідач не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції та вважає його таким, яке прийняте при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зокрема, відповідач посилається на те, що його зобов`язання по сплаті основного боргу в сумі 35  495  934,59 грн, стягнення якого є однією із вимог позову позивача у даній справі є припиненим відповідно до положень ст. 601 Цивільного кодексу України, тому на думку позивача, у суду першої інстанції  були всі правові підстави відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України закрити провадження у справі в цій частині  з урахуванням заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.08.2021 № 1001ВИХ-21-6036.
Також, відповідач зазначає, що за відсутності подання номінацій позивачем, відсутні будь - які правові підстави стверджувати, чи саме позивач є замовником послуг спірних обсягів природного газу, і  що саме позивач має право вимагати від відповідача оплату додаткової плати за недотримання параметрів якості газу.
Окрім цього, відповідач вважає, що нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат є безпідставними, оскільки матеріали позовної заяви не містять доказів направлення відповідачу відповідних рахунків-фактур на електронну адресу уповноважених представників Акціонерного товариства "Укртрансгаз".
Разом з тим, відповідач наголошує на тому, що позивачем був пропущений строк позовної давності стосовно позовної вимоги про стягнення додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за квітень та за травень 2018 року, так як, на думку відповідача, позивач з даним позовом мав звернутися до суду першої інстанції в трирічний термін.
При цьому, відповідач зауважує на тому, що акти звірки розрахунків, що додані позивачем до позовної заяви, є неналежними доказами, оскільки вказані підписані акти позивачем на адресу відповідача не поверталися і про їх підписання позивачем, та про внесену в них інформацію останнім, відповідачу стало відомо лише після отримання позовної заяви, тому відповідач вважає, що вказане вище жодним чином не може свідчити про переривання строку позовної давності.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів
Заперечуючи проти доводів викладених у апеляційній скарзі, позивач зауважує на тому, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.08.2021 № 1001ВИХ-21-6036 в порядку ст. 61 Цивільного кодексу України не має підстав для припинення зобов`язань в частині сплати основного боргу в сумі 35  495  934,59 грн, оскільки наявність заперечень позивача виключає проведення зарахування у добровільному порядку.
Також позивач зазначає, що додаткова плата за недотримання параметрів якості природного газу передбачена умовами укладеного сторонами договору, відтак твердження відповідача стосовно того, що він не несе відповідальності за недотримання параметрів якості природного газу є безпідставними. 
Крім того, позивач вказує на те, що невідповідність якості природного газу, підтверджується щомісячними паспортами - сертифікатами фізико-хімічних показників природного газу, переданого Харківським ЛВУМГ та прийнятого Акціонерним товариством "Укртрансгаз". При цьому, обов`язковість оприлюднення вищезазначених паспортів на веб-сайті оператора газотранспортної системи передбачено Кодексом газотранспортної системи.
Таким чином, такі документи як  договір № 1512000745 від 17.12.2015; розрахунки (акти) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" за 2018 - 2019, звіти про недотримання показників якості газу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" за 2018 - 2019, загальнодоступна інформація з вихідними даними, які використовувались при проденні розрахунку додаткової плати, на думку позивача, є доказами та обґрунтуванням правомірності вимоги щодо сплати додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу.
Крім того, позивач посилається на ту обставину, що відповідачем було вчинено дії, які свідчать про визнання ним свого боргу в межах строку позовної давності, а саме підписано акти звірки розрахунків станом на 31.12.2019 та станом на 30.09.2020, інформація в яких щодо наявності заборгованості у відповідача підтверджується наданими позивачем доказами. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі № 910/9568/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9568/21. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/9568/21.
До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/9568/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі № 910/9568/21 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
28.01.2022 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі № 910/9568/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 02.03.2022.
02.03.2022 судове засідання не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 призначено розгляд апеляційної скарги на 22.06.2022.
В судове засідання, яке відбулося 22.06.2022, з`явилися представник позивача та представник відповідача в режимі відеоконференції, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
17.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - оператор, відповідач), та Публічним акціонерним товариством "Харківміськгаз", яке також змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (далі - замовник, позивач) було укладено договір № 1512000745 транспортування природного газу (надалі - договір).
Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг. Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.
У пункті 2.3 договору сторони погодили послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором, а саме: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).
Пунктом 2.5 договору передбачено, що приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу.
Згідно з п.п. 2.6, 2.7 договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ в точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.
У пункті 3.1 договору оператор зобов`язався здійснити додаткову оплату замовнику у разі недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в точках виходу з газотранспортної системи, в порядку, визначеному цим договором.
У свою чергу, відповідно до п. 4.2 договору замовник має право отримувати плату за недотримання вимог щодо якості газу, який передається оператором з газотранспортної системи в порядку, визначеному цим договором.
Відповідно до п. 5.1 договору порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи та визначення і перевірки параметрів якості в цих точках здійснюються сторонами відповідно до вимог Кодексу та з урахуванням цього договору.
За змістом пункту 5.2 договору якість газу має відповідати вимогам щодо норм якості газу, фізико-хімічних показників та інших характеристик (далі - ФХП), визначених у Кодексі та нормативно-правових актах і відповідних стандартах, на які Кодекс містить посилання.
Згідно з п. 5.3 договору за порушення вимог щодо якості газу, який подається в газотранспортну систему оператора або передається з неї оператором, стягується додаткова плата, визначена умовами цього договору. 
Пунктом 10.1 договору передбачено, що сторона, яка порушила вимоги щодо параметрів якості природного газу, який передається/відбирається до/з газотранспортної системи, визначені Кодексом, зобов`язана сплатити на користь іншої сторони додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу. Відповідальною стороною за якість газу у точках виходу є оператор - перед замовником, який є оператором газорозподільної системи або прямим споживачем. У точках виходу на міждержавному з`єднанні оператор - перед замовником.
За умовами п. 10.6 договору розрахунок розміру додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу проводиться щомісяця окремо по кожному параметру якості щодо природного газу на підставі даних, визначених оператором у звіті про недотримання параметрів якості природного газу, який він надає замовнику на його електронну адресу до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.
Відповідно до п. 10.7 договору сторона, яка допустила порушення щодо якості газу, зобов`язана сплатити додаткову плату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на підставі рахунка-фактури, який надсилається на її електронну адресу іншою стороною до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем. 
Згідно з п. 17.1 договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
Як зазначає позивач, невідповідність якості природного газу, що був переданий в точках виходу з газотранспортної системи, підтверджується щомісячними паспортами-сертифікатами ФХП природного газу, переданого Харківським ЛВУМГ та прийнятого позивачем, обов`язковість оприлюднення яких на веб-сайті оператора газотранспортної системи передбачено Кодексом.
За твердженнями позивача, при розрахунку додаткової плати ним було використано загальнодоступну інформацію з вихідними даними, які розміщені на офіційному веб-сайті відповідача (паспорти ФХП), де зазначено всі маршрути та показники про відповідність/невідповідність природного газу параметрам якості, які надійшли у газорозподільну систему позивача, а також загальнодоступну інформацію про розмір базової ціни газу (БЦГ), яку повідомляє відповідач на своєму веб-сайті відповідно до вимог Кодексу.
За доводами позивача, відповідач передавав природний газ у його газорозподільну систему з недотриманням показників якості газу, а саме з перевищенням температури точки роси за вологою та температури точки роси за вуглеводнями, про що свідчать звіти відповідача, які надавались позивачу, на виконання пункту 10.6 договору, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.
Як зазначає позивач, ним було здійснено розрахунок додаткової плати на компенсацію невідповідності ФХП природного газу, відповідно до якого заборгованість відповідача складає 36 144 340,70 грн, а наявність заборгованості по додатковій платі за недотримання параметрів якості природного газу, переданого відповідачем, підтверджується наявними в матеріалах справи актами звірки розрахунків станом на 31.12.2019 та станом на 30.09.2020.
Звертаючись до суду першої інстанції з цим позовом, позивач зазначає, що відповідач протягом тривалого часу порушує свої договірні зобов`язання та безпідставно не перераховує позивачу додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу, у зв`язку з чим позивач просив місцевий господарський суд стягнути з відповідача на свою користь 36 144 340,70 грн заборгованості, 4 425 571,23 грн інфляційних втрат та 2 256 212,58 грн 3 % річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 позов задоволено. Вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" 36 144  340,70 грн заборгованості, 4 425  571,23 грн інфляційних втрат, 2 256  212,58 грн 3 % річних та 642  391,87 грн судового збору.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).
Згідно з частинами 1 - 4, 7 статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Статтею 180 Господарського кодексу України врегульовано, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.
За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.
Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.
Підпунктом 45 пункту 1 статті 1 вказаного Закону передбачено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.
Кодекс газотранспортної системи є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.
Пунктом 13 розділу 1 глави ІІІ Кодексу газотранспортної системи визначені вимоги до природного газу, що подається в газотранспортну систему.
Визначення фізико-хімічних показників та інших характеристик (далі - ФХП) природного газу проводиться у точках входу і точках виходу. Визначення ФХП природного газу у точках виходу газотранспортної системи проводиться оператором газотранспортної системи на умовах, визначених цим Кодексом та погоджених з операторами суміжних систем або прямими споживачами, з використанням автоматичних потокових приладів (автоматичних хроматографів та вологомірів) та/або вимірювальних хіміко-аналітичних лабораторій (п.п. 2, 3 розділу 1 глави ІІІ Кодексу газотранспортної системи).
Власник комерційного ВОГ (ПВВГ) повинен скласти та надати іншій стороні до 5-го числа місяця, наступного за звітним місячний паспорт-сертифікат фізико-хімічних характеристик газу, в якому вказуються всі ФХП, що підлягають контролю відповідно до пункту 13 глави 1 цього розділу, у тому числі середньозважене значення вищої теплоти згоряння за місяць (у кВт·год/м3 з розрядністю відображення два знаки після цілої частини) (пункт 5 глави 7 розділу ІІІ Кодексу газотранспортної системи). Місячні паспорти - сертифікати ФХП газу підлягають оприлюдненню на веб-сайті оператора газотранспортної системи (п. 20 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газотранспортної системи).
Якщо природний газ, що був переданий в точках виходу з газотранспортної системи, не відповідає встановленим вимогам пункту 17 цієї глави, оператор газотранспортної системи сплачує оператору газорозподільної системи, оператору газосховищ, прямому споживачу додаткову оплату, визначену в договорі транспортування (п. 18 розділу 1 глави ІІІ Кодексу газотранспортної системи).
Розділом ХІ Кодексу газотранспортної системи врегульовано загальні умови надання номінацій/реномінацій природного газу, процедуру подання номінації, реномінації, перевірка відповідності номінацій/реномінацій для точок входу/виходу на міждержавних з`єднаннях, перевірку відповідності номінацій для точок входу від суміжних газовидобувних підприємств (через мережі яких може передаватися природний газ іншого газовидобувного підприємства чи групи газовидобувних підприємств) та точок виходу до суміжних газовидобувних підприємств, перевірку відповідності номінації для точок входу з установок LNG, для точок входу/виходу з/до газосховищ та для точок входу/виходу з/до митного складу газосховища чи групи газосховищ, перевірку відповідності реномінації для точок входу від суміжних газовидобувних підприємств, віртуальних точок входу з газорозподільних систем, віртуальних точок входу або віртуальних точок виходу до/з газосховищ, віртуальних точок входу або віртуальних точок виходу до/з митного складу газосховищ та для віртуальної точки входу з установки LNG. Пункт 1 глави 1 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи, на який посилається скаржник, передбачає порядок подання номінацій замовниками послуг транспортування.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 910/7190/19 у подібних правовідносинах Верховний Суд відхилив доводи скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи в частині не з`ясування того, чи був позивач замовником послуг транспортування, з огляду на встановлені судами обставини підписання сторонами договору, за умовами якого позивач є замовником, а відповідач - оператором, а також актів приймання - передачі до нього (договору).
У справі № 910/9568/21, що розглядається, за подібних правовідносин, суд першої інстанції встановив, що обставини підписання сторонами договору, за умовами якого позивач є замовником, а відповідач - оператором, що свідчить про відсутність у судової колегії підстав для формування висновку у цій справі щодо питання застосування розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи та необхідності з`ясування того, чи був позивач замовником послуг транспортування, з огляду на встановлені судами обставини та зміст розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи. 
Відповідно до п. 18 розділу 1 глави ІІІ Кодексу ГТС якщо природний газ, що був переданий в точках виходу з газотранспортної системи, не відповідає встановленим вимогам пункту 17 цієї глави, оператор газотранспортної системи сплачує оператору газорозподільної системи, оператору газосховищ, прямому споживачу додаткову оплату, визначену в договорі транспортування.
У пунктах 10.4, 10.5 договору сторони погодили порядок проведення розрахунків (формули) додаткової плати у разі подачі у фізичній точці входу/виходу природного газу, який не відповідає визначеним Кодексом параметрам температури точки роси за вологою та параметрам температури точки роси за вуглеводнями.
Як встановлено судом першої інстанції, у відповідності до умов укладеного сторонами договору, позивачем було складено Розрахунки (акти) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за загальний період квітень 2018 року - грудень 2019 року, відповідно до яких розмір додаткової плати складає 36 144 340,70 грн.
Доводи відповідача щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги, є безпідставними, оскільки матеріалами справи, а саме вищевказаними Звітами про недотримання показників якості газу, який передавався відповідачем позивачу, та Розрахунками (акти) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за загальний період квітень 2018 року - грудень 2019 року, які у відповідності до Розділу Х Договору є підставою для здійснення відповідачем перерахування додаткової плати, підтверджується протилежне.
У матеріалах справи також містяться належним чином засвідчені копії виставлених позивачем рахунків на оплату компенсації за недотримання параметрів якості природного газу за вказаний період (аркуші справи 188 - 237).
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на положення пункту 10.7 договору, зобов`язання з оплати додаткової плати мало виконуватись відповідачем у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на підставі рахунка-фактури, який надсилається на його електронну адресу до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.
Судом апеляційної інстанції відхиляються, як необґрунтовані твердження відповідача щодо ненадання позивачем доказів направлення на його електронну адресу відповідних рахунків-фактур на оплату додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за вказаний період, оскільки за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.ст. 613 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №915/641/19.
Більше того, у матеріалах справи містяться листи позивача, адресовані відповідачу, щодо необхідності надання оперативних даних ФХП природного газу та внесення додаткової плати за недотримання показників якості газу, відповідно до наданих позивачем розрахунків, які були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Зазначене також кореспондується з нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Наявність заборгованості у відповідача по додатковій платі за договором в розмірі 36 144 340,70 грн також підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними обома сторонами та скріпленим їхніми печатками актами звірки розрахунків станом на 31.12.2019 та станом на 30.09.2020.
Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом із тим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 24.10.2018 у справі № 905/3062/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17 та від 21.12.2020 у справі № 916/499/20.
Згідно з ч. 7 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.
Отже, відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер, який підписав акт звірки, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків.
Зі змісту Актів звірки розрахунків станом на 31.12.2019 та станом на 30.09.2020 вбачається, що їх було підписано головним бухгалтером позивача - Чернявським В.А. та головним бухгалтером відповідача - Ростовою І.Є.
Враховуючи ту обставину, що інформація, яка відображена у вказаних актах звірки розрахунків, підтверджена наданими позивачем розрахунками (актами) додаткової плати і акти звірки розрахунків містять підписи уповноважених осіб та відтиски печаток сторін, суд приймає Акти звірки розрахунків станом на 31.12.2019 та станом на 30.09.2020 як належні докази на підтвердження визнання відповідачем заборгованості за договором.
Судовою колегією відхиляються, як необґрунтовані доводи відповідача про те, що вищевказані акти звірки розрахунків є неналежними доказами, оскільки підписані позивачем акти звірки розрахунків на адресу відповідача не повертались та про внесену до них позивачем інформацію він довідався лише після отримання позовної заяви, з огляду на те, що акти звірки розрахунків підписані уповноваженими особами сторін та містять відтиски їхніх печаток.
Стосовно посилань відповідача на закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 35 495 934,59 грн, у зв`язку з направленням на адресу позивача заяви про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, судова колегія зазначає наступне.
Частинами 3, 5 статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Згідно з ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Отже, за змістом наведених норм заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.
Колегія суддів звертає увагу, що зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей. При цьому, правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.
Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.
З огляду на викладене, зобов`язання з оплати заборгованості за договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.
Отже, однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №914/3217/16, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі №910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18, від 01.10.2019 у справі №910/12968/17.
Зі змісту наявних у матеріалах справи пояснень позивача вбачається, що він не погоджується із заявою відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог №1001вих-21-6036 від 12.08.2021.
З матеріалів справи також вбачається, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину відповідача - заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №1001вих-21-6036 від 12.08.2021, який прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16047/21.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що оскільки на момент вчинення відповідачем одностороннього правочину, направленого на припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, між сторонами був спір щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, а також наявність заперечень позивача на заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, що виключає можливість зарахування у добровільному порядку, суд першої інстанції дійшов  правомірного висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 35 495 934,59 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності за позовними вимогами про стягнення додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за квітень, травень 2018 року суд дійшов наступного висновку.
Згідно зі статтями 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
При розгляді цієї справи суд першої інстанції встановив, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором щодо сплати додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за загальний період з квітня 2018 року по грудень 2019 року в загальному розмірі 36 144 340,70 грн.
Згідно з накладною служби кур`єрської доставки позовну заяву до відділу діловодства Господарського суду міста Києва подано 14.06.2021.
Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника кредитору, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Підписання в межах позовної давності боржником і кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір, належить до дій, які свідчать про визнання особою свого боргу, і, як наслідок, про переривання строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №911/3685/17, від 03.07.2019 у справі №187/789/17 та від 10.09.2019 у справі №916/2403/18.
Як було вказано вище, уповноваженими особами сторін у межах строку позовної давності, а саме 30.12.2019 та 30.09.2020 було підписано та скріплено печатками Акти звірки розрахунків.
Вказані обставини свідчать про перевивання строку позовної давності, а останньою датою такого переривання є 30.09.2020, тобто, виходячи з приписів статті 264 Цивільного кодексу України, з вказаної дати перебіг строку позовної давності розпочався заново.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем в частині вимог про стягнення з відповідача додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за квітень, травень 2018 року строк позовної давності не пропущено.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах позивачем доведено наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Інші наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.
В свою чергу, наведені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки за результатами апеляційної скарги
За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 у справі № 910/9568/21 - без змін.
Матеріали справи № 910/9568/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 11.07.2022 після виходу судді Разіної Т.І. з лікарняного.

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                Т.І. Разіна