УХВАЛА
01 серпня 2022 року 
м. Київ
справа №160/10208/21
адміністративне провадження № К/990/17751/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,
перевіривши касаційну скаргу Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року
у справі №160/10208/21 за позовом громадянки Марокко ОСОБА_1 до Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області 
про визнання протиправним та скасування рішення,-
УСТАНОВИВ:
Громадянка Марокко ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення №282 від 01 червня 2021 року, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою  Третього апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 01.06.2021 року № 282, "Про скасування посвідки на тимчасове проживання", яким скасовано посвідку на тимчасове проживання громадянці Марокко ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, скаржник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Ухвалами Верховного Суду від 26 травня 2022 року та від 22 червня 2022 року касаційні скарги повернуто скаржнику.
12 липня 2022 року касаційна скарга Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно надійшла до Верховного Суду.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.
Частиною 1    статті 55 Конституції України    встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 129 Конституції України    однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує    ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Відповідно до частини 1  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України    (далі -    КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до частини 3  статті 3 КАС України  провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Водночас, пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України   передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах  незначної складності  та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження    (крім справ, які відповідно до цього    Кодексу    розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього    Кодексу    позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи у спорах щодо перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
Предметом розгляду даної справи є визнання протиправним та скасування рішення, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання.
Отже, виходячи з предмету спору та статусу позивача, який є іноземцем і перебуває на території України, спір, що виник між сторонами, віднесено до справ незначної складності, рішення у яких не підлягають касаційному оскарженню.
Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний відповідачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судове рішення, яке ухвалено у справі за позовом громадянки Марокко ОСОБА_1 , як справи незначної складності, не підлягає касаційному оскарженню.
У своїй касаційній скарзі скаржник не посилається на виключні обставини, передбачені підпунктами а) -г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, які  надають можливість оскарження в касаційному порядку судових рішень, ухвалених в зазначеній у справі, як справі незначної складності та не зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
При цьому, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №825/1340/16 є необгрунтованим, оскільки у вказаній скаржником справі позивач є громадянином Грузії, а суспільна небезпечність перебування на території України полягала у тому, що вказана особа повністю підконтрольна спецслужбам Російської Федерації, використовувалась ними для впливу на оперативну обстановку та загальну криміногенну ситуацію в Україні. Також стосовно позивача було прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років. Натомість, у даній справі позивачка є громадянкою Марокко . При цьому, судами зазначено, що  оскаржуване рішення про скасування посвідки не розкриває взагалі, в чому полягали дії позивача, які розцінено як загроза національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Разом з тим, встановивши відсутність в діянні громадянки Марокко ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження.
Доводи касаційної скарги зводяться до тлумачення матеріальних і процесуальних норм, переоцінки доказів, із посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Посилання скаржника на практику Верховного Суду та Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту» не є самостійною підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Згідно пункту 1 частини 1  статті  333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями  3, 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року у справі №160/10208/21 за позовом громадянки Марокко ОСОБА_1 до Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення. 
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                     В. Е. Мацедонська

Судді                                                                                                         Н. А. Данилевич

                                                                                                                  Н. В. Шевцова