ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/792/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/6869/21 Категорія: 304090000 	Позарецька С.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       07 липня 2022 року                                                                        м. Черкаси   
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О. М., Вініченка Б. Б., Нерушак Л. В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Кучер Ю. В. в інтересах відповідача ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2022 року (повний текст складено 25 березня 2022 року) у справі за позовом акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі – АТ «Акцент-Банк», банк) до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

в с т а н о в и в :

АТ «Акцент-Банк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 27.08.2018 укладений договір № б/н, за умовами якого остання, цього ж дня, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.
При цьому, розмір кредитного ліміту встановлюється відповідно до п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і він дає право банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.
ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами, правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Банк на боргові зобов`язання нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6. «Умов та правил надання банківських послуг».
Одночасно, пунктом 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін поінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з п.1.1.3.1.10 договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.
АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Відповідно до п. 2.1.1.5.5. «Умов та правил надання банківських послуг», - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з п. 2.1.1.5.6. «Умов та правил надання банківських послуг», - у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.
Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 «Умов та правил надання банківських послуг».
Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. 
Отже, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, вона зобов`язання за вказаним договором не виконала. На даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «Акцент-Банк».
На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.08.2018 станом на 08.10.2021 і становить - 30909,57 грн., і яка складається з наступного: 25229,20 грн. - заборгованість за кредитом; 5680,37 грн. - заборгованість по відсоткам, а також судові витрати (судовий збір) у розмірі 2270,00 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2022 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за договором № б/н від 27.08.2018 - 25229 грн. 20 коп. - тіло кредиту, 5680 грн. 37коп. - відсотки, а також судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп., а всього – 33179 грн. 57коп.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідачки вбачається, що позивачем надано позичальниці обумовлені кредитним договором кошти. Вона вказаними коштами користувалася, навіть частково їх погашала, що підтверджується наявністю руху коштів на балансі карткового рахунку відповідача.
Рішення суду оскаржено представником ОСОБА_1 – адвокатом Кучер Ю. В. в апеляційному порядку як незаконне та необґрунтоване. Апелянт просить скасувати рішення районного суду та у позові відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в позовній заяві в позовній заяві не вказано розмір кредитного ліміту, який був встановлений, так само як і не вказано номер картки, термін її дії, дату отримання такої картки позичальницею. До позовної заяви не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин.
Крім того, скаржник зауважує, що із розрахунку заборгованості, здійсненим позивачем, неможливо взагалі зрозуміти, яким чином ним визначено загальний розмір заборгованості відповідачки, за якою картою чи номером рахунку зроблено цей розрахунок заборгованості, не вказано кредитний ліміт, а також до позовної заяви не додано виписку про рух коштів по кредитній картці чи по розрахунковому рахунку відповідача, з якого можливо б було встановити розмір фактично отриманих позивачем коштів у кредит (тіло кредиту), які неї було використано за вказаний період та розмір відсотків, які були нараховані позивачем, за користування такими коштами.
Банком не надано жодного доказу, який взагалі може підтвердити факт отримання ОСОБА_1 картки, на яку позивачем було зараховано кошти.
Крім того, адвокат вказує, що анкета-заява, на яку посилається позивач, не підтверджує наміру відповідачки отримати банківську послугу у вигляді оформлення кредиту. Зміст вказаної анкети підтверджує факт того, що ОСОБА_1 погодилася укласти з банком договір про надання банківських послуг, без конкретизації яких саме. Будь-яких істотних умов кредитного договору зазначена заява взагалі не містить, у зв`язку із чим не є кредитним договором у розумінні вимог ст. 638 ЦК України.
Адвокат вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів і Умов кредитування розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Акцент-Банку.
Також адвокат вказала, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які апелянт поніс і які очікує понести, у зв`язку з розглядом даної справи апеляційним судом становить 6721 грн. 50 коп, які складаються з 3721 грн. 50 коп. судового збору та 3000 грн. – витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
На апеляційну скаргу надійшов відзив від позивача. У відзиві банк зазначає, що наявна у позивача заборгованість нарахована у відповідності до умов кредитування, які складаються з Анкети-Заяви, Тарифів, Умов і Правил та Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Відсутність підпису на Тарифах та Умовах і правилах не є підтвердженням неукладення договору кредиту. Посилаючись на такі доводи, позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку - банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається на учасників справи.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
З матеріалів справи встановлено, що 27.08.2018 ОСОБА_1 звернулася до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку, у якій зазначила свою згоду на те, що ця анкета разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування, що викладені в рекламному буклеті, складає між нім і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 7 зворотна сторона).
В анкеті-заяві зазначена особиста інформація заявника: паспортні дані, ідентифікаційний податковий номер, місце проживання, реєстрації та контактний телефон.
Відомостей про бажаний тип картки та кредитний ліміт, розмір процентів за користування кредитом, розмір пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.
До позовної заяви долучено витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем (далі – Умови і правила).
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови і правила розуміла ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, тому вони не можуть братися до уваги з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, висновки якої зводяться до того, що позивач зобов`язаний письмово проінформувати споживача фінансових послуг про умови кредитування, а надані позивачем не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. 
Витяг з тарифів також не містить підпису відповідача.
Таким чином, банком не доведено узгодження з позичальником відсоткової ставки за користування кредитом, а вимог про стягнення відсотків відповідно до ставки, встановленої законом, позивач не заявляє та не обґрунтовує такий розмір відсотків з наведенням відповідних розрахунків, а тому вимога про стягнення відсотків за користування кредитом, а також їх нарахування за весь період користування позиченими коштами є неправомірною.
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість станом на 08.10.2021 складала 30909,57 грн., яка складається з: 25229,20 грн. заборгованості за тілом кредиту та 5680,37 грн. – заборгованості за відсотками.
Фактичне користування позиченими у банку коштами підтверджується наданою позивачем випискою (а.с. 65-68). 
Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).
Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік №578/5) згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
У постанові НБУ №705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Таким чином, АТ А-Банк надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором.
Виписка є належним доказом користування кредитними коштами всупереч доводам апелянта про те, що копія виписки не завірена відміткою «згідно з оригіналом».
Із виписки по рахунку видно, що клієнт активно користувалася кредитними коштами, зокрема, знімала готівкові кошти, поповнювала картку через термінали самообслуговування, оплачувала товари та послуги, здійснювала та приймала перекази на/з інших карток. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявної заборгованості ОСОБА_1 перед банком в сумі 25229,20 грн.
Однак, встановивши вказані обставини під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення за користування кредитними коштами дійшов помилкового висновку про обгрунтованість позовних вимог в цій частині.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено виникнення у відповідача зобов`язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого задоволення позову в частині стягнення процентів з огляду на те, що до матеріалів справи надано не тільки Тарифи із сайту Банку, а й паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо, колегія суддів   враховує наступне.
Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловлених в постанові від 23 травня 2022 року (справа №393/126/20), під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Отже,  рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 5680,37 грн.  не ґрунтується на законі.
З огляду на викладене, так як банк не підтвердив узгодження з позичальником розміру процентів за користування кредитом, тому їх нарахування у виписці по рахунку є безпідставне. Вказана сума (5680,37 грн.) стягненню не підлягає.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На обґрунтування витрат на правову допомогу ОСОБА_1 надала договір про надання правової допомоги від 22.12.2021, укладений між адвокатом Кучер Ю. В. та Орловою А. М., ордер серія СА №1021505 від 10.05.2025, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги адвоката №140 від 22.12.2021; квитанцію до прибуткового касового ордера від 10.05.2022 на суму 3000 грн.
З огляду на вищевикладене колегія суддів Черкаського апеляційного суду вважає за необхідне, враховуючи, що рішення підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по відсоткам, стягнути з банку витрати, понесені відповідачкою ОСОБА_1 за надання професійної правничої допомоги, в пропорційному співвідношенні до задоволення вимог апеляційної скарги.
Отже, позов заявлено на суму 30909,57 грн., задоволенню підлягає сума 25229,20 грн., тобто позов задоволено на 81,62%, відмовлено на 18,38%.
Апелянт просив скасувати рішення повністю, апеляційний суд задовольнив частково, відмовивши в стягненні відсотків у сумі 5680,37 грн., тобто фактично апеляційну скаргу відповідача задоволено на 18,38%.
В такому ж пропорційному співвідношенні підлягають розподілу і судові витрати.
За подачу позову сплачено 2270 грн.
За подачу апеляційної скарги відповідач сплатив 3405 грн. 
Отже, понесені позивачем витрати в суді першої інстанції підлягають стягненню з відповідача в розмірі 81,62% від 2270,00 грн., тобто 1852,77 грн. Понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції підлягають стягненню з позивача в розмірі 18,38% від 3000,00 грн., тобто 551,40 грн.
Понесені відповідачем витрати в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню з позивача в розмірі 18,38% від суми сплаченого судового збору 3405,00 грн., тобто 625,84 грн.
Шляхом взаємозарахування стягуваних сум, з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 650,53 грн., виходячи з розрахунку 1852,77 грн. – (551,40+625,84) = 650,53 грн.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Кучер Ю. В. в інтересах відповідача ОСОБА_1 ,  задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2022 року скасувати в частині стягнення заборгованості по відсоткам в сумі 5680,37 грн., та ухвалити в нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» в указаній частині.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати в розмірі 650,53 грн.
В решті рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2022 року, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді