ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 червня 2022 року           справа №219/8342/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Сіваченка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2021 р. (повне судове рішення складено 8 листопада 2021 у м. Слов`янськ) у справі № 219/8342/21 (головуючий І інстанції суддя Чучко В.М.) за позовом  ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області    про  зобов`язання вчинити певні дії,
                                                                
                                                     ВСТАНОВИВ:

Позивач 9 серпня 2021 року звернулась до суду з позовом, в якому просила перерахувати та поновити виплату їй  пенсії із застосуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат як непрацюючому пенсіонеру, передбачених чинним пенсійним законодавством України на визначений пенсіонером банківський рахунок; вирішити питання судових витрат (а.с. 3-6). 
Рішенням  Донецького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2021 року у справі № 219/8342/21   позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області № 914190176504 від 09.07.2021 року про відмову  позивачу в поновленні виплати пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити поновлення та виплату позивачу пенсії за віком починаючи з 07.10.2009 року в розмірі, визначеному на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 27-29).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким  відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги  зазначає, що позивач із заявою про поновлення виплати пенсії та документами про фактичне місце проживання до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та Головного  управління ПФУ в Донецькій області не зверталась. Тобто, позивачем порушено норми Порядку від 25.11.2995 №  22-1, не вчинено необхідних дій для реалізації її права на отримання належних їй сум пенсійних виплат.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.
Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 12 січня 2022 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року  № 2102-IX, від 15 березня 2022 року  № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року  № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, якими в Україні введено  воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.  
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що  позивач є громадянкою України, постійно проживає на території держави Ізраїль (а.с. 7-8).
Позивач перебувала на обліку в Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримувала пенсію за віком. У лютому 2008 року позивач була знята з обліку в Пенсійному фонді у зв`язку з вибуттям на ПМП до держави Ізраїль (а.с. 11-12).
01.07.2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про поновлення виплати пенсії відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням відповідача № 914190176504 від 09.07.2021 року позивачу відмовлено в поновленні виплаті пенсії у зв`язку з тим, що міжнародний договір між Україною та Ізраїлем відсутній (а.с. 36). 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо  задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
В ст. 51 Закону № 1058 занотовано:  у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.
Відповідно до пункту 1.1 Розділу I Порядку  заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 914190176504 від 09.07.2022 відмовлено позивачу у поновленні виплати пенсії відповідно до статті 46 Закону № 1058 за її заявою від 01.07.2021.
За унормуванням ч. 1 статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Суд зазначає, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.
Тобто, відповідачем у цій справі є саме  Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Разом з тим позивачем у позовній заяві визначено  відповідачем  Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.    
З метою процесуальної економії та забезпечення ефективного судового розгляду та швидкого захисту порушених прав в процесуальному законодавстві існує інститут заміни неналежного відповідача.
Відповідно до частин 3 та 4 статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Частиною 6 статті 48 КАС України передбачено, що після заміни сторони, залучення другого відповідача, розгляд адміністративної справи починається спочатку.
Отже, якщо суд вважає, що відповідач визначений неправильно, суд може інформувати позивача про можливість заміни, але якщо позивач відповідного клопотання не подає, суд повинен розглянути позов щодо такого відповідача, яких зазначив позивач.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 180 КАС України вирішення питання залучення співвідповідача у справі можливе на стадії підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті судом першої інстанції.
З наведеного слідує, що вирішення питання про заміну чи залучення другого відповідача на стадії апеляційного провадження процесуальним законом не передбачено.
Отже, з урахуванням зазначених норм, суд першої інстанції повинен був залучити в якості належного відповідача -  Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити заміну або залучення  Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у якості відповідача у справі.
Тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглядати позовні вимоги до суб`єкта владних повноважень -  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, який не є належною стороною у справі на час звернення з позовом до суду та розгляду справи по суті, та приймати рішення щодо нього.
Ухвалюючи рішення  про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції залишив поза увагою наведене.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог з зазначених вище підстав.
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (ч. 1 ст. 317 КАС України).
Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,
                                               
                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2021 р.   задовольнити частково.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2021 р.   у справі № 219/8342/21 -  скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області    про  зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 13 червня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                               Г.М. Міронова
Судді                                                                                                     І.В. Сіваченко
                                                                                                              Е.Г. Казначеєв