ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2949/22 Справа № 200/3463/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
при секретарі — Панасенко С.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, –

ВСТАНОВИЛА:

       У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що у шлюбі з відповідачкою народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       На підставі рішення Жовтневого районного суду м.Луганська від 28 вересня 2012 року по справі №1207/10778/12, шлюб між ним та ОСОБА_1 було розірвано. 
       15 серпня 2018 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська по справі №200/13065/18, провадження №2н/200/2015/18, за заявою відповідачки було винесено судовий наказ про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини усіх доходів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше мінімального розміру, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 08 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
       Також позивач зазначав, що в період його перебування у шлюбі зі ОСОБА_4 у них народився син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 січня 2005 року по справі №2/505/05 стягнуто з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 29 жовтня 2004 року до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання до Деснянського відділу ДВС м.Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області.
       Наразі, з 17 липня 2015 року позивач перебуває у шлюбі зі ОСОБА_6 та від цього шлюбу у них народився син – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За заявою дружини – ОСОБА_6 , Голосіївський районний суд м.Києва по справі №752/16017/18, провадження №2-н/752/404/18, виніс судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02 серпня 2018 року і до повноліття дитини. Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 09 листопада 2018 року по справі №752/16013/18, провадження №2/752/5563/18, стягнуто з нього на користь ОСОБА_6 на її утримання до досягнення їх дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років, аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 02 серпня 2018 року.
       Так, будучи військовослужбовцем Служби безпеки України, позивач отримує грошове забезпечення, інші доходи у нього відсутні. Загалом по всім виконавчим документам розмір стягнення із його заробітку (доходу) на утримання трьох синів та на утримання дружини ОСОБА_6 становить 108,33%. Таким чином, його матеріальний та сімейний стан змінився, тому вважав, що розмір аліментів, встановлений рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року по справі №200/13065/18, провадження №2н/200/2015/18, повинен бути зменшеним до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу).
       У зв`язку з чим, ОСОБА_2 просив суд змінити розмір аліментів, присуджених до стягнення з нього на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлених на підставі судового наказу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року по справі №200/13065/18, провадження №2н/200/2015/18, з 1/4 частини на 1/8 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також відкликати судовий наказ Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року по справі №200/13065/18, провадження №2н/200/2015/18, про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, як такий, що втратив чинність.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та змінено розмір стягуваних з нього аліментів за судовим наказом Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року по справі №200/13065/18 (провадження №2н/200/2015/18) на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
       Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати в частині зміни розміру стягуваних аліментів за судовим наказом Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року по справі №200/13065/18 (провадження №2н/200/2015/18) зі ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.
        ОСОБА_2 , відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду — без змін, з огляду на таке.
       Судом встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_1 .
       Від шлюбу зі ОСОБА_1 народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 .
       На підставі рішення Жовтневого районного суду м.Луганська від 28 вересня 2012 року по справі №1207/10778/12 шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. 
       15 серпня 2018 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська по справі №200/13065/18, провадження №2н/200/2015/18, за заявою ОСОБА_1 було винесено судовий наказ про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини усіх доходів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше мінімального розміру, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 08 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
       В період перебування ОСОБА_2 у шлюбі із ОСОБА_4 , у них народився син – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 . 
       Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 січня 2005 року по справі №2/505/05 зі ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 29 жовтня 2004 року до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання до Деснянського відділу ДВС м.Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області. 
       З 17 липня 2015 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .
       В період шлюбу зі ОСОБА_6 , у позивача народився син – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_4 . 
       За заявою дружини – ОСОБА_6 , Голосіївський районний суд м.Києва по справі №752/16017/18, провадження №2-н/752/404/18, виніс судовий наказ від 16 жовтня 2018 року про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02 серпня 2018 року і до повноліття дитини.
       Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 09 листопада 2018 року по справі №752/16013/18, провадження №2/752/5563/18, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на її утримання до досягнення їх дитиною – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 02 серпня 2018 року.
       Також судом установлено, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 травня 2019 року зменшено розмір аліментів, визначених рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 січня 2015 року, та ухвалено про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, тобто, з 06 червня 2019 року. 
       Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 травня 2021 року, ухваленим у цивільній справі №750/2403/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, на період його навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж транспорту та комп`ютерних технологій Національного університету «Чернігівська політехніка», до 30 червня 2022 року, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з 09 березня 2021 року. Дане рішення вступило в законну силу 15 червня 2021 року.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що зі встановлених обставин справи вбачається зміна матеріального та сімейного стану позивача, а тому, оскільки у ОСОБА_2 наявні зобов`язання щодо сплати аліментів на трьох дітей за рішеннями суду, дійшов висновку про зміну розміру стягуваних з нього аліментів за судовим наказом Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року по справі №200/13065/18 (провадженяя №2н/200/2015/18) на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення у новому розмірі з дня набрання рішенням законної сили.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.        
       Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.        
       Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. 
       Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 
       Відповідно до ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 
       Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
       Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
       Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
       Згідно з ч.2 та ч.3 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
       Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що позивачем не зазначено та не надано жодних доказів того, яким саме чином змінився його сімейний стан з моменту винесення судового наказу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська (справа №200/13065/18, провадження №2н/200/2015/18), а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог та зміну розміру аліментів. 
Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є військовослужбовцем Служби безпеки України.
       Згідно довідки від 13 лютого 2021 року №21/2/2-1028, виданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України, в період з 01 серпня 2018 року по 31 травня 2019 року з грошового забезпечення ОСОБА_2 утримано на перераховано аліменти: на користь ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини грошового забезпечення в період з серпня 2018 по лютий 2019 року, з лютого 2019 по травень 2019 року на користь ОСОБА_1 здійснювалось утримання аліментів у розмірі 1/4 частини грошового забезпечення, з січня 2019 року по травень 2019 року здійснювалося відрахування аліментів на користь ОСОБА_8 в розмірі 1/4 частини грошового забезпечення.
       Відповідно до довідки від 11 серпня 2021 року №21/2/2-1001, виданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України, в період з 01 березня 2021 року по 31 серпня 2021 року розмір нарахованого місячного забезпечення ОСОБА_2 складає: березень 2021 року – 60 870,42 грн, квітень 2021 року – 60 870,42 грн, травень 2021 року – 61 038,40 грн, червень 2021 року – 60 954,41 грн, липень 2021 року – 60 974,36 грн, серпень 2021 року – 61 183,70 грн. Також зазначено, що аліменти на користь ОСОБА_4 утримані з 01 березня 2021 року по 08 березня 2021 року в розмірі 1/6 частини грошового забезпечення, згідно рішення суду від 06 травня 2019 року, ВП №2/750/1036/19, а з 09 березня 2021 року, згідно рішення від 12 травня 2021 року, ВП №750/2403/21, розмір аліментів зменшено до 1/8 грошового забезпечення, після чого здійснені відповідні перерахунки, станом на 01 серпня 2021 року заборгованість погашена, всього утримано на суму 28 625,72 грн.
       Відповідно до довідки від 11 серпня 2021 року №21/2/2-1000, виданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України, згідно виконавчого листа №2Н/752/404 в період з 01 березня 2021 року по 31 серпня 2021 року з грошового забезпечення ОСОБА_2 утримано та перераховано аліменти на користь ОСОБА_6 щомісячно у розмірі 1/4 його грошового забезпечення, що складає: березень 2021 року – 12 250,17 грн, квітень 2021 року – 12 250,17 грн, травень 2021 року – 12 283,98 грн, червень 2021 року – 12 267,08 грн, липень 2021 року – 12 271,10 грн, серпень 2021 року – 12 313,21 грн, а всього 73 635,71 грн.
       При цьому, будь-яких належних доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції надано не було.
       Таким чином, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, зокрема, зміни розміру стягуваних з позивача аліментів за судовим наказом Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року по справі №200/13065/18 (провадження №2н/200/2015/18) на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини саме на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір визначено з урахуванням майнового та сімейного стану ОСОБА_2 , у якого водночас наявні зобов`язання щодо сплати аліментів на трьох дітей за рішеннями суду.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
       Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова