УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 травня 2022 року
м. Київ
справа № 343/195/20
провадження № 51-1278ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2021 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 січня 2022 року щодо нього, 
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений ОСОБА_4 не погоджується 
з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 
ч. 2, ч. 3, ч. 5 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та думка особи, яка подає касаційну скаргу, з приводу її участі у касаційному розгляді. Крім того, 
до касаційної скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються. 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені 
в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу для скасування чи зміни оскаржених судових рішень, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, не обґрунтовує наведене з огляду на положення ст. 412 цього Кодексу.
Крім того, у своїй касаційній скарзі засуджений, вказуючи на незаконність судового рішення з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, лише формально посилається на несправедливість призначеного йому покарання через суворість, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з урахуванням положень ст. 414 КПК України.
Натомість, засуджений, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та по суті посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Окрім зазначеного, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений 
не погоджується з оскарженими судовими рішеннями в частині призначення розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим, вважає розмір такого відшкодування необґрунтованим та просить його зменшити. При цьому скаржник доводів на обґрунтування своєї позиції не наводить та не вказує конкретно, які саме порушення допустили суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні даного питання. 
Крім цього, у мотивувальній частині касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 зазначає про необхідність скасування оскаржених вироку та ухвали, зокрема з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону тоді як 
у прохальній її частині формулює свої вимоги про зміну вказаних судових рішень в частині призначення покарання, чим допустив суперечності.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, засуджений у скарзі не вказує чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Крім цього, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги 
не додано копій оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2021 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 січня 2022 року щодо нього, залишити 
без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк 
з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                           ОСОБА_3