П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

                22 липня 2022 року                                                                                                        місто Київ
Єдиний унікальний номер справи 759/18579/21
Номер провадження 22-ц/824/7141/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
 
розглянувши в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кириленко Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», треті особи: Управління житлово-комунального господарства Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, 
 
в с т а н о в и в :
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», треті особи: Управління житлово-комунального господарства Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , про стягнення збитків у сумі 72 192 грн. 12 коп., завданих внаслідок залиття квартири, моральної шкоди у сумі 25 000 грн. та судові витрати у сумі 12 555 грн. 77 коп.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 листопада 2018 року внаслідок прориву труби гарячого водопостачання на технічному поверсі, відбулося затоплення квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності позивачам та їх сину ОСОБА_3 .
 
Згідно акту від 08 листопада 2018 року складеного комісією у складі головного інженера, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, житлово-експлуатаційної дільниці № 6 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», причиною залиття квартири є прорив трубопроводу ГВП на технічному поверсі у зв`язку з довготривалою експлуатацією мереж гарячого водопостачання. Капітальний ремонт мереж не проводився. Крім того, комісією було обстежено квартиру АДРЕСА_1 та виявлено певні пошкодження.
 
Згідно висновку експерта складеного за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження квартири від 29 січня 2020 року № 205.01.20, розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири становить 101 337 грн. За складення вказаного висновку, позивачами були сплачені кошти у сумі 7 000 грн. та 70 грн. за розрахунково-касове обслуговування.
 
Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження рухомого майна, а саме меблів для кухні, № ЕD-1725-6-1462.20 від 06 лютого 2020 року, матеріальна шкода завдана майну позивачів становить 4 634 грн. 12 коп. За складення вказаного висновку, позивачами були сплачені кошти у сумі 4 500 грн.
 
Позивачі зазначають, що загальна сума матеріальної шкоди завданої їм унаслідок залиття квартири становить 105 971 грн. 12 коп., з яких, 33 779 грн. майнова шкода завдана ОСОБА_3 та 72 192 грн. 12 коп. - майнова шкода завдана позивачам.
Крім матеріальної шкоди, позивачі вважають, що їм було завдано й моральну шкоду, яка полягає у ряді негативних наслідків та моральних страждань для сім`ї позивачів, яку позивачі оцінюють у суму 25 000 грн.
 
Також позивачами були понесені витрати на правову допомогу у сумі 4 900 грн., які останні просять стягнути з відповідача.
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року (а.с. 119-123) позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 33 779 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. та судові витрати у розмірі 4 751 грн. 30 коп., а всього - 41 530 грн. 30 коп.; стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 33 779 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. та судові витрати у розмірі 4 751 грн. 30 коп., а всього - 41 530 грн. 30 коп. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 23 лютого 2022 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» направила апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норма матеріального права, просила рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у оскаржуваному рішенні суду не встановлено, які саме дії чи бездіяльність призвели до заподіяння шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) та завданою шкодою, та не оцінено докази та аргументи, що вказують на відсутність вини відповідача. Посилання на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року у справі № 759/9259/20, скаржник вважає недопустимим, оскільки вказане рішення станом на 23 лютого 2022 року не набрало законної сили. Посилання суду на те, що будинок, у якому трапилося залиття, перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не відповідає дійсності. Судом не враховано, що обов`язок співвласників здійснювати капітальний ремонт мереж за власний рахунок. Крім того, під час ухвалення оскаржуваного рішення судом не було взято до уваги приписи ст. 151 ЖК України, ст. 322 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та не враховано, що працівники підприємства не вправі самовільно проникати до житла для огляду внутрішньоквартирних мереж. Також, судом першої інстанції було застосовано до спірних правовідносин Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, яка станом на день виникнення спірних правовідносин не була чинною.
 
На думку скаржника, оскільки позовна заява та додані до неї документи містять відомості про вартість правової допомоги наданої позивачу, проте не містять її розрахунку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення на користь позивачів витрати на правову допомогу.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.
 
08 червня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідними підтвердження про направлення його усім учасникам справи. 
З вказаного відзиву вбачається, що позивачі не погоджуються з доводами апеляційної скарги та просять залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.
 
Позивачі зазначають, що у своїй позовній заяві останні доводять бездіяльність посадових осіб Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва, які знали про незадовільний стан мереж гарячого та холодного водопостачання і згідно акту загального осіннього огляду жилого будинку АДРЕСА_1 від 25 вересня 2018 року, включили ці мережі в капітальний ремонт. Ремонт чи відключення мереж не провели, що і призвело 02 лютого 2018 року до затоплення квартири позивачів. 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з презумпції вини, яка не спростована відповідачем.
 
Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с. 14).
 
02 листопада 2018 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 з технічного поверху. Причиною Залиття, аварії, що трапилася на системі (ЦО, ГВП, ХВП) є пошкодження трубопроводу ГВП на технічному поверсі, у зв`язку з довготривалою експлуатацією мереж гарячого водопостачання, капітальний ремонт мереж не проводився, про що, уповноваженими особами ЖЕД-6 складено акт від 08 листопада 2018 року (а.с. 19).
 
31 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» із заявою про відшкодування збитків завданих внаслідок залиття квартири (а.с. 20).
 
Листом № 107/56/Н-75-185 від 28 лютого 2019 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» повідомило ОСОБА_1 про те, що наявність протиправних дій бездіяльності, вини комунального підприємства, що стало причиною завдання шкоди, не встановлено (а.с. 21).
 
Згідно висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 205.01.20 від 29 січня 2020 року, розмір матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , що сталася 02 листопада 2018 року, становить 101 337 грн. (а.с. 42-49).
 
За проведення вищевказаної експертизи ОСОБА_3 сплачено кошти у сумі 7 000 грн. (а.с. 65).
Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження рухомого майна, а саме меблів для кухні № ЕD-1725-6-1462.20 від 06 лютого 2020 року, розмір матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття меблів для кухні в квартирі АДРЕСА_1 , складає 4 634 грн. 12 коп. (а.с. 72-74).
 
За проведення вищевказаної експертизи ОСОБА_3 сплачено кошти у сумі 4 500 грн. (а.с. 71).
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду завдану унаслідок залиття квартири, яке відбулося 02 листопада 2020 року, у сумі 33 779 грн. та моральну шкоду у сумі 3 000 грн. Вказаним рішенням, зокрема, встановлено, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на обслуговуванні ЖЕД №6 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва (а.с. 78-81).
 
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
 
Частинами 1-3 статті 22 ЦК України встановлено, що Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вода).
 
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 
 
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року у справі № 759/9259/20, яке набрало законної сили, встановлено, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на обслуговуванні ЖЕД №6 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва».
Факт перебування будинку АДРЕСА_1 на балансі відповідача, останній не заперечував й при розгляді справи в суді першої інстанції.
Таким чином, наявні підстави вважати, що будинок АДРЕСА_1 , на момент залиття квартири позивачів, знаходився на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва».
Із відзиву на позовну заяву поданого відповідачем вбачається, що під час останнього огляду житлового будинку АДРЕСА_1 , працівниками ЖЕД № 6 встановлено, що мережі гарячого водопостачання вказаного житлового будинку знаходяться в незадовільному стані, оскільки термін їх експлуатації минув. Вказані факти були зафіксовані в акті Загального осіннього огляду житлового будинку, який тривав з 06 вересня 2018 року по 25 вересня 2018 року. 
Тобто, встановивши незадовільний стан мережі гарячого водопостачання, відповідачем ремонт чи відключення таких мереж проведено не було, у зв`язку з чим, 02 листопада 2018 року відбулося пошкодження трубопроводу ГВП на технічному поверсі, що призвело до залиття квартири позивачів.
Факт залиття вищевказаної квартири, а також те, що причиною затоплення квартири стало пошкодження трубопроводу ГВП на технічному поверсі у зв`язку з довготривалою експлуатацією мереж гарячого водопостачання, підтверджується актом від 08 листопада 2018 року, складеним комісією у складі: головного інженера Гребньова О.В., майстра технічної дільниці ОСОБА_4 , майстра ремонтної дільниці ОСОБА_5 , та затверджений начальником дільниці ЖЕД-6 ОСОБА_6 . 
Розмір збитків, завданих внаслідок затоплення квартири позивачів та третьої особи ОСОБА_3 , визначений висновком експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 205.01.20 від 29 січня 2020 року, та відповідачем не спростований. 
Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири АДРЕСА_1 , хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Таким чином, встановивши, що позивачі довели розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачів, а відповідач  не спростував і не довів відсутність своєї вини,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що завдана позивачам шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням меблів на кухні, суд першої інстанції виходив з недоведеності наявності причинно-наслідкового зв`язку між  збитками та залиттям, яке мало місце у листопаді 2018 року. 
 
Проти вищевказаного висновку суду першої інстанції скаржник не заперечує, а відтак, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду оскаржуваного рішення суду в зазначеній частині.
                
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з обсягу заподіяння шкоди та характеру страждань позивачів.
 
Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
 
Відповідно до ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
 
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
 
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом
 
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
Так, оскільки позивачі довели розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачів, а відповідач зазначеного не спростував та не довів відсутність своє вини, враховуючи що у зв`язку із залиттям квартири у позивачів виникла необхідність проведення робіт по відновленню квартири,  виходячи з принципів співмірності, розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 3 000 грн..
 
Щодо оскарження скаржником рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.
 
Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
 За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
 Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
 Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
 У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
 
Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку про те, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
 
Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду першої інстанції договір про надання правової (правничої) допомоги від 12 серпня 2021 року укладений між АО «КОНОВАЛ ТА ПАРТНЕРИ» в особі адвоката Коновала Т.П. та ОСОБА_3 , згідно умов якого, адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту за його дорученням правову допомогу визначену договором, а клієнт оплатити надані йому послуги.
 
Згідно акту наданих послуг ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до договору про надання правничої допомоги від 12 серпня 2021 року станом на 02 листопада 2021 року, адвокатське об`єднання в рамках укладеного договору надало клієнту наступні послуги: вивчення матеріалів цивільної справи; аналіз документів, обрання правової позиції; підготовка та направлення позовної заяви; вивчення інформації про рух матеріалів на сайті суду; отримання копії ухвали про відкриття провадження по справі; отримання відзиву від відповідача; підготовка та направлення відповіді на відзив. Оплата за надані послуги становить 4 900 грн., які внесено позивачами в повному обсязі.
 
Дослідивши вищевказані докази,  колегія суддів вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із: складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціною позову та значенням справи для позивачів.
 
При цьому, враховуючи, що позовні вимоги було задоволено частково, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі, пропорційному до заявлених позовних вимог.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що у оскаржуваному рішенні суду не встановлено, які саме дії чи бездіяльність призвели до заподіяння шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) та завданою шкодою, оскільки у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою, позивачу необхідно довести наявність завданої шкоди та її розмір, а відповідачу відсутність своєї вини у завданні шкоди. При цьому, позивачі довели завдану їм шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідач зазначеного не спростував і не довів відсутність своєї вини. 
 
Посилання скаржника на те, що судом не оцінено докази та аргументи, що вказують на відсутність вини відповідача, є безпідставним, оскільки будь-які докази на спростування вини відповідача, у матеріалах справи відсутні.
 
Доводи скаржника про недопустимість посилання суду першої інстанції на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року у справі № 759/9259/20, оскільки зазначене рішення станом на 23 лютого 2022 року не набрало законної сили, спростовується відміткою проставленою на копії зазначеного рішення суду про набрання законної сили.
 
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що будинок, у якому трапилося залиття, не перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», оскільки вказана обставина встановлена рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року у справі № 759/9259/20, яке набрало законної сили. Крім того, у суді першої інстанції вказана обставина відповідачем не заперечувалася.
 
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що судом не було взято до уваги приписи ст. 151 ЖК України, ст. 322 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки зазначені норми не є обов`язковими для застосування судом під час розгляду справи предметом якої є відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири.  
 
Колегія суддів приймає посилання скаржника на те, що до спірних правовідносин судом було застосовано положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, яка була введена в дію лише з 01 травня  2019 року, в той час, як залиття відбулося у листопаді 2018 року, проте вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку застосування зазначеного закону, не призвело до неправильного вирішення спору. Крім того, даний позов стосується відшкодування майнової шкоди в порядку ст. 1166 ЦК України, яка була застосована судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення суду.
 
Щодо посилання скаржника на обов`язок співвласників здійснювати капітальний ремонт мереж за власний рахунок, слід зазначити, що Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин, дійсно покладав обов`язок здійснювати капітальний ремонт за власний рахунок. Проте залиття відбулося у листопаді 2018 року після проведення загального осіннього огляду будинку під час якого, було встановлено незадовільний стан мереж гарячого водопостачання. Таким чином, відповідач мав можливість відключити такі мережі, що зроблено не було. 
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» - залишити без задоволення.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року- залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова
Судді:                                                                                                           Т.О. Невідома
                       В.А. Нежура