УХВАЛА
15 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 759/4304/22
провадження № 51-2258 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 липня 2022 року в кримінальному провадженнівнесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022100080000379, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК України), 
встановив:  
За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2022 року ОСОБА_5  визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року та остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. Вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_5 01 лютого 2022 року близько 16:30 год., знаходячись в приміщенні магазину «Продукти-929», розташованого по вул. Клавдіївській, 27А, в м. Києві, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрала майно, яке належить ТОВ «АТБ-Маркет», загальною вартістю 501,75 грн. З місця вчинення зникла, викраденим розпорядилася на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_5 05 лютого 2022 року приблизно о 14:16 год, знаходячись в приміщенні магазину «Продукти-929», розташованого по вул. Клавдіївській, 27А, в м. Києві, шляхом вільного доступу, повторно, здійснила закінчений замах на таємне викрадення майна, яке належить ТОВ «АТБ-Маркет», загальною вартістю 501,75 грн. 
Крім цього, ОСОБА_5 13 лютого 2022 року близько 18:46 год., знаходячись в приміщенні магазину «Сільпо №44», розташованого по вул. Підлісній, 1, в м. Києві, шляхом вільного доступу, повторно вчинила закінчений замах на таємне викрадення майна, яке належить ТОВ «Сільпо Фуд», загальною вартістю 415,83 грн.  
Київський апеляційний суд ухвалою від 21 липня 2022 року апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2022 року – без змін. 
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, просить змінити вказані судові рішення в частині призначеного покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України. Вважає, що суди не встановили обставин, які б обтяжували покарання, належним чином не врахували обставини, які пом`якшують покарання, а також ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. На думку захисника, суди безпідставно не застосували ст. 69 КК України та призначили обвинуваченій занадто суворе покарання. Вказує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши доводи касаційної скарги захисника та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК Українита правильності кваліфікації її дій в касаційному порядку не оспорюються.
Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги захисника, які є аналогічними доводам апеляційної скарги сторони захисту, та яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду, Суд враховує наступне. 
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Нормою ч. 3 ст. 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 КК України.
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.
Тобто застосування ст. 69 КК України передбачає наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, як уже зазначалось раніше, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Так, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином врахував тяжкість вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченої, зокрема, що вона раніше судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, її молодий вік та стан здоров`я, соціальне становище. Також суд врахував те, що в результаті кримінального правопорушення потерпілим юридичним особам завдано незначну шкоду, яка відшкодована. Крім того, суд врахував і те, що згідно довідки Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 26 квітня 2022 року, ОСОБА_5 станом на 26 квітня 2022 року відбула покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 серпня 2021 року у виді 80 годин громадських робіт.
Крім цього, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, суд врахував наявність обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, у виді щирого каяття, сприяння розкриттю злочину, повне визнання своєї вини, а також той факт, що обвинувачена вчиняла крадіжки не з метою збагачення, а з метою мати засоби для існування та харчування. Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, не встановлено. 
У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції вірно призначив ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі, яке за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та її особі. 
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі захисника відсутнє таке обґрунтування необхідності застосування ст. 69 КК України до засудженої, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене засудженій покарання, не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, та не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування. 
Отже, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412 – 414 КПК України, а відтак й необхідності зміни вироку Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2022 року та ухвали Київського апеляційного суду від 21 липня 2022 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.
Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 липня 2022 року стосовно ОСОБА_5 відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                      ОСОБА_3