ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

31 травня 2022 року                                                                        м. Чернівці
справа № 727/12371/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.
секретар Тодоряк Г.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 березня 2022 року (головуючий у І-ій інстанції Галичанський О.І.),- 

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Перепелюк Ірина Миколаївна, звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона зареєстрована та проживала у м. Хрестівка Донецької області, однак у жовтні 2016 року переїхала у м. Чернівці та взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою №0000015949 від 28.10.2016 року.
Згідно ухвали Кіровського міського суду Донецької області від 16.07.2012 року, вона була призначена опікуном своєї рідної сестри ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть отриманого 17.12.2020 року. 
Зазначала, що будучи опікуном ОСОБА_2 , перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з 01.08.2014 року по 28.02.2016 року та отримувала пенсію у зв`язку із втратою годувальника, призначену ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 01.03.2016 року Головним управлінням Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) в Чернівецькій області, по невідомих причинах виплати пенсії було припинено.
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/389/22 

Вказувала на те, що рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 28.04.2021 року, їй визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті рідної сестри ОСОБА_2 . Спадкова справа заведена в Першій Чернівецькій державній нотаріальній конторі. Єдиним спадковим майном після смерті ОСОБА_2 є невиплачена пенсія у період з 01.03.2016 року по місяць смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , на суму, яка зазначена управлінням ПФУ в Чернівецькій області, в розмірі 46742 гривні 84 копійки. Вказана сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя, входить до складу спадщини.
У відповіді на адвокатський запит від 29.09.2021 року Управлінням ПФУ в Чернівецькій області вказано, що виплата пенсії була припинена у зв`язку із відсутністю за місцем перебування ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , однак такі дії ПФУ в Чернівецькій області є явно протиправними та такими, що порушують основоположні права людини.
Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.11.2021 року №1325 державного нотаріуса Прядка І.І., відмовлено їй, як спадкоємиці, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на одержання недоотриманої пенсії, яке належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю належних та незаперечних документів, що посвідчують право на одержання недоотриманої пенсії. 
Зазначала, що вона є спадкоємцем за законом другої черги, і у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але не отримала свідоцтво про спадщину за об`єктивними обставинами, які не залежать від її волі, що не позбавляє її права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Посилаючись на норми права просила визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно, а саме на недоотриману пенсію спадкодавця ОСОБА_2 , у період з 01.03.2016 року по місяць смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 46742,84 гривні, та стягнути вказані кошти із Головного Управління ПФУ в Чернівецькій області. Вирішити питання розподілу судових витрат. 
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 березня 2022 року позовні вимоги задоволенні частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на майно в порядку спадкування, а саме: на недоотриману пенсію спадкодавця ОСОБА_2 у період з 01.03.2016 року по місяць смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі 46742,84 гривень.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, подано апеляційну скаргу, в якій вважають його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Доводи скарги мотивує тим, що в матеріалах справи міститься обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це є підставою для відмови у позові.
Посилається на те, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ст.392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник спірних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. При цьому Головне управління ПФУ в Чернівецькій області не оспорює право власності позивача на спадкове майно, та не вчиняло будь-яких дій, які б чинили перешкоди для реалізації позивачем своїх прав, а тому не може бути відповідачем по справі, тому такі вимоги позивача є необґрунтованими, передчасними та такими, що не підлягають до задоволення.
Окрім цього, вимога позивача про стягнення суми невиплаченої пенсії спадкодавця ОСОБА_2 є похідною від вимоги про визнання права власності на спадкове майно, а тому також не підлягає до задоволення.
Для виплати недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, у зв`язку із відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. ОСОБА_1 така заява не подавалася, тому Головним управлінням ПФУ в Чернівецькі області не вчинялись жодні дії щодо розрахунку недоотриманої пенсії померлої, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.
Просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав. 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог статті 1227 ЦК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що узгоджуються із положеннями закону України «Про пенсійне забезпечення» до складу спадщини входить сума пенсії, що була нарахована пенсіонерові, але не отримана спадкодавцем за життя, тому позовні вимоги в частині визнання права власності на майно в порядку спадкування, а саме на недоотриману пенсію є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає його таким що відповідає обставинам справи, постановлений з дотриманням норм права.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України  кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. 
У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. 
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. 
Відповідно частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.
Згідно з вимогами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України ).
Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
   Судом встановлено, що ухвалою Кіровського міського суду Донецької області від 16 липня 2012 року ОСОБА_1 було призначено опікуном своєї сестри ОСОБА_2 (а.с.9)
ОСОБА_2 , померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хрестівка (колишнє м.Кіровське) Донецької області, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №3 (а.с. 10)
Після смерті своєї сестри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України ОСОБА_1 стала єдиною спадкоємицею та успадкувала майно, що належало померлій за життя.
Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.11)
Будучи опікуном своєї сестри ОСОБА_1 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з 01.08.2014 року по 28.02.2016 року, та отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначену ОСОБА_2 , відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Однак, з 01.03.2016 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з невідомих їй причин виплату пенсії припинено.
Як вбачається із матеріалів справи, Пенсійний фонду України в Чернівецькій області, прийняв рішення про припинення виплати пенсії керуючись ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, згідно якої передбачено припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (а.с.15).
Однак, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 п.2 ч.1 ст.49. друге речення ст. 51 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону №1058-ІУ втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Стаття 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з метою забезпечення реалізації права на спадкування на тимчасово окупованій території визначає, що: у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.
Як вбачається із наявних у матеріалах справи копії спадкової справи, 26 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Першої чернівецької державної  нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно - недоотриману пенсію спадкодавця ОСОБА_2 у сумі 46742,84 грн.(а.с.51).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.12.2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України задоволено (а.с.54).
На підставі вищевказаного рішення суду Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) видано свідоцтво серії НОМЕР_1 , актовий запис №3 про смерть  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хрестівка (колишнє м.Кіровське) Донецької області (а.с. 56).

На запит Першої чернівецької державної нотаріальної контори про надання довідки про наявність та розмір недоотриманої пенсії спадкодавцем Відділом обслуговування громадян №3 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надано відповідь за №2400-1706-8/24725 від 14.07.2021 року про відсутність недоотриманих грошових сум на ім`я померлої ОСОБА_2 (а.с.71)
Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.11.2021 р. №1325 державного нотаріуса Прядка І.І., спадкоємцю ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на одержання недоотриманої пенсії, яке належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю належних і незаперечних документів, що посвідчують право на одержання недоотриманої пенсії (а.с.75-76)
Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні.
Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється   в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:
- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом,   з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому  у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
На спростування доводів апеляційної скарги про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, є передчасними та судовому розгляду не підлягають, оскільки Головне управління ПФУ в Чернівецькій області не оспорює право власності позивача на спадкове майно, та не вчиняло будь-яких дій, які б чинили перешкоди для реалізації позивачем своїх прав, колегія суддів зазначає наступне.
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, позивач ОСОБА_1 , як на підставу позову, посилалася на те, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Зазначене свідчить про те, що у позивача існують перешкоди в оформленні права власності на недоотриману пенсію спадкодавця в порядку спадкування за законом в нотаріальному порядку, через відсутність належних та незаперечних документів, що посвідчують право на одержання недоотриманої пенсії, яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , тому порушене право підлягає захисту в судовому порядку.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на недоотриману пенсію спадкодавця ОСОБА_2 у сумі 46742,84 гривні, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки остання успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження №14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».
Тому припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
Подібні правові висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 (провадження №61-11268сво20).
При цьому колегія суддів враховує, що розмір недоотриманої  ОСОБА_2 пенсії підтверджено розрахунком, здійсненим Головним управлінням ПФУ України в Чернівецькій області від 29.09.2021 року за №2400-1706-8/33464, з дня її припинення по місяць смерті померлої ОСОБА_2 за період з 01.03.2016 року по 30.04.2018 року, яка становить 46742,84 гривні(а. с. 15 зв.).
Жодних доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем не надано, та матеріали справи не містять.
Щодо посилань в апеляційній скарзі, що позивач ОСОБА_1 не зверталася до Головного управління ПФУ в Чернівецькій області, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, і саме з моменту подання заяви про виплату недоотриманої пенсії, органами Пенсійного фонду визначається, встановлений ч.1 ст.46 Закону №1058-ІV, трьох річний строк, за який може бути проведено виплату недоотриманої пенсії, тому її позовні вимоги є безпідставними, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно,  а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Обмеження у три роки на виплату нарахованої пенсії за минулий час, що передбачені частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосовуються тільки за наявності вини пенсіонера у несвоєчасному отриманні пенсії.
Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність вини спадкодавця у неотриманні пенсії за життя, матеріали справи не містять, тому не має правових підстав для застосування обмеження передбачених частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Разом з тим колегія суддів зазначає, що позивачка є спадкоємцем за законом другої черги, яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отже успадкувала належні спадкоємцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України в тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.
Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про надання інформації щодо нарахованої, але не виплаченої за життя ОСОБА_2 , пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2022 року у справі №220/30/21 (провадження №61-10575св21).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду України.
Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Інші доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає апелянт. 
З врахуванням наведеного, виходячи з принципу пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права власності на спадкове майно.

При вирішенні даного спору колегія суддів також бере до уваги, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що при вирішенні справи судом першої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права, а тому згідно ст. 375 ЦПК України, по доводам апеляційної скарги оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін. 

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 березня 2022 року, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 31 травня 2022 року.

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

                                                                   Н.К. Височанська