ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2022 р.                                 Справа№ 910/17128/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Куксова В.В. 
          Чорногуза М.Г. 

Розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Київській області 
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021
у справі №910/17128/21 (суддя Гумега О.В.)
за позовом Київського міського центру зайнятості
до Головного управління Національної поліції в Київській області
про стягнення 19 349,57 грн. 

                                                  В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року Київський міський центр зайнятості (далі - позивач, КМЦЗ) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до     Головного управління Національної поліції в Київській області    (далі - відповідач, ГУНП в Київській області) про стягнення 19 349,57 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю правових підстав для стягнення ГУНП в Київській області виплачених КМЦЗ коштів громадянину ОСОБА_1 за період з 08.09.2020 по 15.11.2020 у заявленій сумі, з огляду на прийняття неправомірного наказу про звільнення та надалі скасування такого наказу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 910/17128/21 позов задоволено повністю.
Стягнуто з    Головного управління Національної поліції в Київській області     на користь Київського міського центру зайнятості 19 349,57 грн коштів, виплачених як допомога по безробіттю та 2 270,00 грн  судового збору.
Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на те, що  виплата відповідачем грошових коштів ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, які належать до виплати в силу    статті 235 Кодексу законів про працю України, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі відповідно до частини четвертої  статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ГУНП в Київській області  звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 910/17128/21 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неповно з`ясував обставин справи.
Зокрема скаржник стверджує, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна проводитися за весь період такого прогулу і не підлягає зменшенню у зв`язку з отриманням співробітником допомоги з безробіття, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25.05.2016 № 6-511цс16; задоволення позову у справі є наслідком притягнення до подвійної відповідальності. 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової     справи між суддями від 28.12.2021, справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Чорногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі №910/17128/21 залишено без руху, а також надано Головному управлінню Національної поліції в Київській області строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 3    405,00 грн.
26.01.2022 від скаржника до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання з докази сплати судового збору у розмірі 3 405,00 грн.              
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУНП в Київській області  на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 910/17128/21; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
Позивач процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався та відзиву не подав, про розгляд апеляційної скарги повідомлений належним чином, у порядку визначеному процесуальним законом.
Відповідно до частини третьої    ст. 263 ГПК України    відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
З урахуванням частини першої ст. 270 ГПК України та частини першої ст. 269 ГПК України апеляційний розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі «Апеляційне провадження». При цьому, до апеляційного розгляду застосовуються положення загального позовного провадження з питань, не врегульованих у Главах «Апеляційне провадження» і «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження».
Згідно зі ст. 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню чи зміні, з таких підстав.
Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 працював старшим слідчим Слідчого відділення Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області.
14.07.2020 наказом № 204 о/с ОСОБА_1 звільнений  з посади старшого слідчого Слідчого відділення Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області, у зв`язку зі службовою невідповідністю на підставі частини першої ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".
08.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпровської районної філії Київського міського центру із заявою про надання/поновлення статусу безробітного та із заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.
10.09.2020 року згідно витягу з наказу Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості № НТ200910 від 10.09.2020 ОСОБА_1 (ПК № 0266200908000191) надано статус безробітного.
Наказом № НТ200910 від 10.09.2020 ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю з 08.09.2020 по 02.09.2021.
Суд установив, що за період з 08.09.2020 по 15.11.2020 ОСОБА_1 виплачена допомога по безробіттю у розмірі 19 349,57 грн, що підтверджується долученої до матеріалів справи  Довідкою-розрахунком Київського міського центру зайнятості № 08-1372/10-21/21 від 25.05.2021.
В період перебування на обліку в Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості ОСОБА_1 звернувся до Апеляційної атестаційної комісії про скасування рішення щодо його невідповідності займаній посаді.
Згідно з рішенням Апеляційної атестаційної комісії північного регіону від 02.10.2020 ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді старшого слідчого Слідчого відділення Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області та підлягає призначенню на нижчу посаду.
Наказом ГУНП в Київській області № 313 о/с від 13.11.2020 скасовано пункти наказу Головного управління від 14.07.2020 № 204 о/c в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 капітана поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого Обухівського відділу поліції, 15 липня 2020 року.
Капітана поліції Камінського Є. А. наказом № 322 о/c від 24.11.2020 призначено слідчим Слідчого відділення Обухівського відділу поліції, звільнивши з посади старшого слідчого Слідчого відділення цього ж відділу поліції.
Згідно з наказом Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості № НТ201207 від 07.12.2020 припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітного, у зв`язку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контракту), та припинено виплату допомоги по безробіттю з 24.11.2020.
Суд установив, що за результатами перевірки Київський міський центр зайнятості склав акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 1348 від 17.05.2021.
В межах розслідування встановлено, що наказом ГУНП в Київській області по особовому складу № 322 о/c від 24.11.2020 на підставі висновку Апеляційної атестаційної комісії від 02.10.2020 ОСОБА_1 призначений на посаду слідчого Слідчого відділення Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області з 24.11.2020.
У зв`язку із прийняттям наказу № 60 від 02.06.2021 про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю за рахунок роботодавця, 03.06.2021 Дніпровська районна філія Київського міського центру звернулася до    ГУНП в Київській області з претензією № 266.5-1557/21 про    відшкодування коштів,  виплачених ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 19 349,57 грн. 
Суд установив, що ГУНП в Київській області отримала претензію 07.06.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 02218 0408208 1.
Через відсутність відповіді на претензію та неповернення коштів, Київський міський центр зайнятості звернувся до суду.
Згідно з положенням про Київський міський центр зайнятості, затвердженим наказом Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 29.09.2017 року № 140, Київський міський центр зайнятості є неприбутковою державною установою, підпорядкованою та підзвітною Державній службі зайнятості (Центральному апарату).
Дніпровська районна філія Київського міського центру зайнятості є відокремленим підрозділом Київського міського центру зайнятості.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик.
Об`єктом страхування на випадок безробіття  є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених    статтею 7    вказаного Закону; страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.
Закон України «Про зайнятість населення» визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.
Статтею 2 Закону України "Про зайнятість населення"    визначено, що безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про зайнятість населення"     держава гарантує у сфері зайнятості, у тому числі соціальний захист у разі настання безробіття.
Згідно зі статтею 9 Закону України "Про зайнятість населення", кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття.
Відповідно до     п. 2 частини першої статті 44 Закону України "Про зайнятість населення"    зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до    Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"    та цього    Закону.
Згідно з частиною першою статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється, у тому числі, у разі працевлаштування безробітного.
Згідно зі    статтею 50 Закону України "Про зайнятість населення"    роботодавці беруть участь у здійсненні заходів щодо забезпечення зайнятості населення шляхом додержання вимог законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.
Відповідно до частини четвертої    статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"    із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що аналіз приписів статті 35    Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"    свідчить, що підставами для стягнення з роботодавця суми допомоги по безробіттю (соціального забезпечення), виплаченої на користь застрахованої особи, є неправомірне звільнення особи та подальше її поновлення на роботі, або інші неправомірні дії чи бездіяльність роботодавця, які можуть, окрім рішення суду, випливати з інших актів: рішень комісій по трудовим спорам, рішень третейських судів, ґрунтуватися на добровільному визнанні працедавцем факту неправомірного звільнення або вбачитися із змісту мирової угоди, укладеної з працівником.
За наведених підстав, беручи до уваги поновлення на роботі ОСОБА_1 , з ГУНП в Київській області     як з роботодавця, належить до стягнення сума коштів у розмірі 19 349,57 грн, що виплачена Дніпровською районною філією Київського міського центру зайнятості як допомога по безробіттю.
Скаржник в апеляційній скарзі, а також під час провадження в суді першої інстанції наполягав, що задоволення позову у справі є наслідком притягнення до подвійної відповідальності. 
Стосовно такої заяви колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки у даному випадку предметом спору є не грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а стягнення суми страхових коштів, які були сплачені позивачем після поновлення на роботі, то це не є подвійною відповідальністю. При цьому, виплата грошових коштів ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, які належать виплаті на підставі     статті 235 Кодексу законів про працю України, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі відповідно до частини 4    статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Що стосується заяв скаржника, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна проводитися за весь період такого прогулу і не підлягає зменшенню у зв`язку з отриманням співробітником допомоги з безробіття, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25.05.2016 № 6-511цс16, то така правова позиція не суперечить висновкам, яких дійшов суд за результатами аналізу приписів частини 4  статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" і які є правовою підставою для задоволення позову.
Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.
Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору,        та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам сторін. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип,            пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.        
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні    ст. 269,    277 ГПК України        з викладених в апеляційній скарзі обставин.                                
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 910/17128/21 без змін.
Судові витрати (судовий збір) на підставі    ст. 129 ГПК України    покладаються на скаржника.
На підставі викладеного та керуючись ст.    8,    129,    252,    269,    270,    273,    275,    276,    281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -                                        
                                                                                                                                                                                                                                                            
П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області     на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 910/17128/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі № 910/17128/21 залишити без змін.        
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали справи №        910/17128/21 повернути до Господарського суду м. Києва.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                М.Г. Чорногуз