Дата документу 17.06.2022 Справа № 336/268/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/1509/22                         Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Є.У.№  336/268/22                                  Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справуза  позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» до комісії по трудових спорах структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення комісії по трудових спорах,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2022 року, якою визнано неподаною та повернуто позовну заяву,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2022 року АТ «Українська залізниця» звернулося до суду із позовом до КТС СП «Запорізьке моторвагонного депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», ОСОБА_1 про скасування рішення комісії по трудовим спорам.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2022 року позовну заяву залишена без руху як таку, що не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, та надано позивачеві п`ятиденний строк для усунення її недоліків. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві.
Судове рішення мотивовано тим, що за формою і змістом позовна заява не відповідала вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, оскільки до неї не додана квитанція про сплату судового мита і письмові докази, в наданий судом строк недоліки позовної заяви не усунуто, що є підставою для повернення позовної заяви. 
В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і повернення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду АТ «Українська залізниця» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно визнав позовну заяву не поданою та повернув її позивачу, оскільки позивачем були усунуті недоліки, які були зазначені судом першої інстанції в ухвалі від 11.01.2022. Вважає, що судом першої інстанції були порушені норми статті 272 ЦПК України, положення Конституції України та чисельні Закони України, серед яких Закон України «Про доступ до судових рішень» та «Про правовий режим воєнного стану».
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, проте в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За приписами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції  без повідомлення учасників справи.
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України  суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Встановлено, що 10 січня 2022 року до районного суду надійшла позовна заява АТ «Українська залізниця» до КТС СП «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», ОСОБА_1 про скасування рішення комісії по трудовим спорам.
Ухвалою суду від 11.01.2022  позовну заяву залишено без руху через недотримання позивачем вимог ст.ст.175,177 ЦПК України, зокрема, не надання  квитанції про сплату судового збору у розмірі, визначеному ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», не зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності) та причину неможливості їх надати. Позивачу надано строк п`ять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків та надання суду квитанції про сплату судового збору, копії наказу № 326/ОС «По особовому складу» від 09 грудня 2019 року «Про відсторонення ОСОБА_1 », Статуту АТ «Укрзалізниця», Положення про регіональну філію, та доказів на підтвердження того, що позивач не пропустив строк на оскарження рішення КТС відповідно до ст. 228 КЗпП, а також підтвердження того, що ОСОБА_1 працює слюсарем з ремонту рухомого складу «Запорізьке моторвагонного депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».
На виконання ухвали суду про залишення позову без руху 07.02.2022 надійшла заява позивача про усунення недоліків та останнім надано оригінал квитанції про сплату судового збору.
Копія ухвали суду від 11.01.2022 отримана позивачем 17.02.2022 (а.с.23).
Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивач був обізнаний зі змістом ухвали від 11.01.2022, проте не виконав її і не усунув усі недоліки, що унеможливлює відкриття провадження у справі. 
Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.
Зокрема, матеріали справи не містять жодного підтвердження отримання позивачем копії ухвали суду від 11.01.2022 на час постановлення оскаржуваної ухвали. 
Згідно з матеріалами справи (а.с.16), 07.02.2022 позивач подав заяву про усунення недоліків разом із платіжним дорученням на підтвердження сплати судового збору, в якій зазначив, що зі змістом ухвали ознайомився в Єдиному державному реєстрі судових рішень, станом на день подання заяви ухвалу суду не отримував. 
З огляду на правову позицію Верховного суду, яка міститься в постанові ВС від 11 серпня 2020 року у справі № 404/4551/19, згідно з якою оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень не скасовує обов`язок суду видати копії судових рішень учасникам справи або надіслати їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення, висновок суду першої інстанції щодо обізнаності позивача із необхідністю виконати вимоги ухвали суду від 11 січня 2022 року є передчасним, оскільки на час її отримання (18 лютого 2022 року) позивач об`єктивно був позбавлений можливості для її виконання.
Таким чином, повертаючи позовну заяву, суд не надав можливості особі, яка з нею звернулась, відреагувати на позицію суду щодо усунення її недоліків.
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).
Отже, відмова у прийнятті до розгляду позовної заяви з формальних підстав матиме наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд, гарантоване параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Враховуючи те, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали (09 лютого 2022 року) позивач не знав, що повинен був усунути недоліки зазначені в ухвалі від 11 січня 2022 року, колегія суддів вважає, що порушено його право доступу до правосуддя.
Окрім того, слід звернути увагу, що статтею 175 ЦПК України визначені вимоги щодо форми та змісту позовної заяви. За нормами статей 13, 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, обов`язок щодо доказування покладений на сторони у справі, у тому числі на позивача щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому суд повинен роз`яснити сторонам їхні процесуальні права щодо подання доказів та в подальшому вирішити спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів і встановлених обставин. При цьому не зазначення позивачем доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, не є підставою для залишення позову без руху з подальшим поверненням його заявнику, оскільки питання щодо доказів, які можуть бути подані стороною в майбутньому, суд вирішує відповідно до положень статті 83 ЦПК України.
Окрім того, відповідно до абз. 4 ч. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Таким чином, відсутність доказів на підтвердження вимог, викладених у позовній заяві може бути підставою для відмови у позові, але аж ніяк не може бути підставою для повернення позовної заяви.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, висновок суду першої інстанції про повернення заяви є передчасним, таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, тому згідно з вимогами ст.379 ЦПК України, ухвалу слід скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ч. 1 ст. 369, стст. 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства «Українська залізниця задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття касаційному оскарженню гне підлягає

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська