У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
25 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 2-1346/10
провадження № 61-3007ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,     Стрільчука В. А.,
 
розглянув касаційну скаргу представника акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Чупіля Романа Ростиславовича на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року в справі  за заявою акціонерного товариства «Укрсиббанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строків пред`явлення до виконання,
 
В с т а н о в и в:
У  серпні 2021 року акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі -                                   АТ «УкрСиббанк») звернулось до Деснянського районного суду міста Києва із заявою, у якій просило: 
1)     видати дублікат виконавчого листа № 2-1346/2010, виданого 27 квітня 2010 року Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з                  ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 148 906,34 доларів США та судових витрат в розмірі 1 820,00 грн;
2)     визнати строк на пред`явлення (дублікату) виконавчого листа                              № 2-1346/2010, виданого 27 квітня 2010 року Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь                                   АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі             148 906,34 доларів США та судових витрат в розмірі 1 820,00 грн, пропущеним з поважних причин та поновити пропущений строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року у задоволенні заяви АТ «Укрсиббанк» відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» залишено без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року - без змін.
 
18 березня 2022 року представник АТ «Укрсиббанк» - Чупіль Р. Р. (далі - представник), надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва                  від 13 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду                        від 03 лютого 2022 року.
 
У касаційній скарзі заявник  просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судами не враховано, що банк не отримував постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа, а також сам виконавчий лист. Зазначає, що доказів отримання виконавчого листа в матеріалах справи не має, зокрема, зворотнього повідомлення про вручення, тому є підстави вважати його втраченим. Заявник вважає, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що стягувачем не надано доказів втрати/відсутності виконавчого листа є помилковим та таким, що порушує права та інтереси банку, оскільки судами не досліджено наявні в матеріалах справи запити банку до відділу державної виконавчої служби стосовно стадії виконавчого провадження, що підтверджують активні дії АТ «Укрсиббанк» щодо розшуку виконавчого листа. 
 
Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390  ЦПК України).
 
Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
 
Указану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження і представник порушує клопотання про поновлення цього строку, зазначаючи, що позивач не отримував повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку. Проте отримав оскаржувану постанову апеляційного суду на офіційну електронну пошту                      15 лютого 2022 року. Також звертає увагу на те, що 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан узв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, тому позивач був позбавлений можливості направити касаційну скаргу вчасно.
 
На підтвердження дати отримання вказаного рішення суду апеляційної інстанції надано, зокрема, копію супровідного листа (відправник - Київський апеляційний суд, отримувач - АТ «Укрсиббанк»), з якого вбачається, що відповідне судове рішення було направлено апеляційним судом позивачу                 15 лютого 2022 року. При цьому Верховним Судом взято до уваги,що Указом Президента України № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.
 
Наведені підстави та обставини вказують на відсутність зловживань               представником його процесуальними правами та, відповідно, свідчать про поважність причин пропуску строку для подання касаційної скарги.
 
Дослідивши касаційну скаргу представника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження в частині оскарження  щодо відмовиу поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, з огляду на таке.
 
Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.
 
Згідно із пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, як процесуальний документ, що може бути оскаржений, передбачена пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України, який відсутній у зазначеному переліку, а отже це судове рішення не підлягає касаційному оскарженню. 
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Тобто, постанова апеляційного суду за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання не може бути переглянута судом касаційної інстанції, оскільки ухвала місцевого суду про відмову в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання переглядалася в апеляційному порядку на підставі пункту 24 частини першої статті 353 ЦПК України, яка відсутня в переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх апеляційного перегляду згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
Крім того, дослідивши касаційну скаргу представника в частині оскарження   ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року щодо відмови у видачі дубліката виконавчого листа,Верховний Суд дійшов наступного висновку.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 березня 2010 року стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість в розмірі                                    148 906,34 доларів США та судові витрати 1 820,00 грн.
Додатковим Рішенням Деснянського районного суду міста Києва                             від 15 лютого 2011 року сума боргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перед                         ПАТ «Укрсиббанк» по курсу НБУ станом на 16 вересня 2009 року становила 1 191 876,07 грн.
10 червня 2010 року представник ПАТ «Укрсиббанк» направив оригінал виконавчого листа № 2-1346/10 для виконання начальнику ВДВС Комінтернівського районного управління юстиції у м. Харкові.
 
З 2012 року по 2020 рік представником АТ «Укрсиббанк» було направлено п`ять запитів про надання інформації про хід виконання виконавчого листа                   від 27 квітня 2010 року № 2-1346 стосовно боржника ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення листа начальнику Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
27 липня 2020 року посадовою особою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надала відповідь на запит представника АТ «Укрсиббанк» відповідно до якого зазначила, що на виконанні виконавчої служби не перебуває виконавчий лист від 27 квітня 2010 року № 2-1346, тому не мають можливості надати інформацію.
Представник обґрунтовуючи заявлені вимоги зазначає, що оригінал виконавчого листа від 27 квітня 2010 року № 2-1346 був направлений на виконання та не повертався до АТ «Укрсиббанк».

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що банк протягом 10 років не проявив належного інтересу до виконання рішення суду, окрім направлення запитів, а також не вживав дій по забезпеченню належного контролю за виконанням рішення суду. Окрім того суд вказав, що банк лише через рік після отримання відповіді виконавчої служби від 27 липня 2020 року № 98737 звернувся до суду із цією заявою.
 
Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій в частині відмови у видачі дубліката виконавчого листа, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленим судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.
 
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
 
Згідно з частиною першою статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
 
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
 
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
 
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.
 
Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі      № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) викладено такий правовий висновок: «Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку». Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
 
Таким чином, судом першої інстанції правомірно відмовлено АТ «Укрсиббанк»  у видачі дубліката виконавчого листа від 27 квітня 2010 року № 2-1346/2010, оскільки строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив з тих підстав, що кредитор протягом строку, що тривав майже 10 років, не проявив належної заінтересованості у питаннях, що стосуються виконання судового рішення. Періодичні, фактично раз на рік, неодноразові звернення не давали очікуваного результату, проте реальних дій, направлених на виконання рішення суду, банком не вчинялось. Суд не має права поновлювати строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання за відсутності відповідних поважних причин пропуску цього строку.
Крім того, апеляційним судом обґрунтовано зазначено, що банк не надав належних доказів, які могли б підтвердити фактичне пред`явлення виконавчого листа до виконання. Заява про відкриття виконавчого провадження таким доказом сама по собі не є, оскільки відсутні дані про її фактичне направлення. Відомості органу виконавчої служби стосуються інформації у поточному/реальному часі, натомість з відповіді не убачається, що виконавчий лист у 2010 році було отримано і по ньому приймались рішення. При цьому доказів на підтвердження втрати виконавчого листа саме з вини органу виконавчої служби матеріали справи не містять. А тому вірно зазначено, що відсутні правові підстави для задоволення відповідної заяви, в частині видачі дубліката виконаного документа.
 
Тому аргументи заявника про те що, судами попередніх інстанцій не досліджено наявні в матеріалах справи докази втрати виконавчого листа є необґрунтованими, оскільки пред`явивши виконавчий лист для виконання та будучи обізнаним про строки пред`явлення виконавчого листа до виконання, стягувач має проявити належну добросовісність та заінтересованість у виконанні судового рішення, зокрема з розумним інтервалом часу вживати заходів щоб дізнатись про стан відомих виконавчих проваджень. Матеріали справи не містять жодних даних про наявність у заявника істотних перешкод, об`єктивно непереборних труднощів для з`ясування місця знаходження виконавчого листа та подання заяви про видачу дубліката виконавчого листа в межах відповідного строку.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Обов`язок доведення факту втрати виконавчих документів та доведення поважності причин пропуску строку, встановленого для пред`явлення їх до виконання, покладено на заявника. Оскільки заявник не довів вказаних обставин, то суди правильно відмовили в задоволенні його заяви.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, однак оскаржувані судові рішення у вказаній частині не можуть бути переглянуті в касаційному порядку, а тому наведені заявником доводи щодо відмови у поновленні цього строку не можуть братися до уваги.
 
Зазначені представником у касаційній скарзі аргументи, в частині оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо вимоги про видачу дубліката виконавчого листа, Верховний Суд вважає безпідставними та виключно його суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до незгоди з обставинами, встановленими судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, в частині оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо вимоги про видачу дубліката виконавчого листа, вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
 
Відповідно до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись пунктом 1 частини другої, частинами четвертою-шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Поновити представнику акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Чупілю Роману Ростиславовичу строк на касаційне оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Чупіля Романа Ростиславовича на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва                            від 13 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду                                    від 03 лютого 2022 року в справі  за заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строків пред`явлення до виконання.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

                                                                                                                        С. О. Карпенко 

В. А. Стрільчук