УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

17 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 380/7230/21
адміністративне провадження № К/990/10156/22  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Коваленко Н.В.,
суддів: Стрелець Т.Г., Чиркіна С.М.,  
перевіривши касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг», про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг», в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 275 від 29 вересня 2020 року «Про демонтаж кондиціонера самовільно встановленого на дворовому фасаді будинку ОСОБА_1 ».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг», про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 275 від 29 вересня 2020 року «Про демонтаж кондиціонера самовільно встановленого на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 ».

Вважаючи постанову суду апеляційної інстанції незаконною, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2022 року та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року.

Згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті касаційна скарга направлена до Верховного Суду 19 квітня 2022 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. 

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із винесенням Галицькою районною державною адміністрацією Львівської міської ради розпорядження від 29 вересня 2020 року № 275 «Про демонтаж кондиціонера, самовільно встановленого на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 », яким ОСОБА_1 зобов`язано у строк до 15 жовтня 2020 року демонтувати самовільно встановлений кондиціонер на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 .

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказані підстави мотивує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

На думку скаржника, судом апеляційної інстанції помилково застосовано правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 461/5403/15-а, оскільки в суді першої інстанції було доведено, що  кондиціонер, який розміщений на фасаді будинку встановлений після 2019 року, тоді як у справі № 461/5403/15-а встановлення кондиціонеру відбулось до 2019 року. Зазначає, що відповідно до рішення виконавчого комітету встановлено обов`язкове отримання дозвільного документа на встановлення кондиціонера на невидимій стороні фасаду з 2011 року. Суди, приймаючи рішення у схожих справах не враховують той факт, що з 2011 року внесено зміни у рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 028 від 01 лютого 2002 року.

Отже, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції дійшов до неправильного висновку про задоволення позовних вимог, просить відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів критично оцінює доводи скаржника, оскільки вказане обґрунтування не дає підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. 

Відповідно до підпункту 3.3.2 пункту 3.3 Положення про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території Львівської міської територіальної громади із змінами, що додаються до касаційної скарги, встановлення без відповідного погодження технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпунктах 2.1.1, 2.1.3, 2.1.4, 2.1.5 пункту 2.1 не невидимих зі сторони вулиць (площ) фасадах, стінах будинків і споруд, які знаходяться на території історичного ареалу м. Львова.

Тобто, отримання відповідного дозволу на розміщення пристроїв кондиціонування повітря необхідно лише для будинків і споруд, які знаходяться на території історичного ареалу м. Львова, як і заначив суд апеляційної інстанції. Із оскаржуваного судового рішення не вбачається, що фасад будинку АДРЕСА_1 на якому встановлено кондиціонер знаходиться на території історичного ареалу м. Львова. Окрім того, із змісту рішення суду першої інстанції не вбачається, що кондиціонер був установлений після 2019 року, як зазначає скаржник.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що посилання скаржника на існування обставин, визначених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її. 

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення або становить значний суспільний інтерес, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника якимись особливими ознаками, завдяки чому їх можна було б виокремити в окрему групу, та не свідчать про наявність заінтересованості суспільства в результатах розгляду саме цієї справи, а має суб`єктивний характер. 

Скаржник в касаційній скарзі просить відступити від висновку, сформованого Верховним Судом у справі № 461/5403/15-а, посилаючись на неврахування Судом внесених у 2011 році змін до Положення про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території Львівської міської територіальної громади в частині обов`язковості отримання дозволу на розміщення кондиціонеру на невидимих зі сторони вулиць (площ) фасадах, стінах будинків і споруд.

Необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини четвертої   статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення, керувався правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 461/5403/15-а у подібних правовідносинах. Скаржником не наведено обґрунтованих підстав для відступу від висновку, викладеного Судом у справі № 461/5403/15-а.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Щодо заявленого скаржником клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до касаційного розгляду вирішує, зокрема, письмово заявлені клопотання учасників справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо:

1)          учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції;

2)          учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;

3)          Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 347 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується більшістю від складу суду, що розглядає справу (частина друга статті 347 цього Кодексу).

Відповідно до частини третьої статті 347 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.

Враховуючи вищенаведене, вирішуючи питання про можливість задоволення клопотання Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що зазначені в касаційній скарзі мотиви, не є такими, що в розумінні наведених законодавчих приписів можуть слугувати підставою для передачі даної адміністративної справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, а відтак у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг», про визнання протиправним та скасування рішення.

3. Надіслати Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Т.Г. Стрелець

Суддя                                                                                                              С.М. Чиркін