ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20250/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          
Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Беспалова О.О.
                                                   Мєзєнцева Є.І.

При секретарі:                              Шепель О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач-1), ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 , позивач-2) звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Міністерства оборони України (далі також – відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – Волинський облвійськкомат, третя особа), в якому просили суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги батьку – ОСОБА_2 та матері – ОСОБА_1 військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , викладене у пункті 6 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №105 від 09 серпня 2019 року;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити передбачену статтею16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата, в рівних частках батьку – ОСОБА_2 та матері – ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що 13 квітнґ 2017 року під час несення військової служби, в результаті закритої черепно-мозкової травми загинув навідник кулеметного взводу 3-го механізованого батальйону, солдат за контрактом, ОСОБА_3 , син позивачів. 02 жовтня 2018 року позивачі звернулись до Волинського облвійськкомату про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року. У жовтні 2019 року позивачам стало відомо, що згідно із протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 серпня 2019 року №105, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні позивачам, матері та батьку загиблого солдата ОСОБА_3 , одноразової грошової допомоги. Підставою відмови стало те, що військовослужбовець ОСОБА_3 на момент смерті перебував у стані алкогольного сп`яніння. На думку позивачів оскільки смерть їх сина настала під час несення ним військової служби, вони мають право на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої чинним законодавством. Позивачі вважають рішення відповідача про відмову у призначенні такої виплати протиправним.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2021 року даний адміністративний позов – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги батьку – ОСОБА_2 та матері – ОСОБА_1 військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , викладене у пункті 6 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №105 від 09 серпня 2019 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частках батьку – ОСОБА_2 та матері – ОСОБА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині не задоволених позовних вимог, позивачі звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять його скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити передбачену статтею16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата, в рівних частках батьку – ОСОБА_2 та матері – ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що як Закон № 2011, так і Порядок №975 в редакціях, чинних на момент смерті сина позивачів не визначає, відповідно до прожиткового мінімуму якого календарного року здійснюється розрахунок сум одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011.
На переконання позивачів, з метою ефективного захисту їх права на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011, суд вказану норму мав тлумачити на їх користь та зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата.
Крім того, не погоджуючись з рішенням в частині задоволених позовних вимог, до суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що Міністерство оборони України вважає, що позивачі не мають права на призначення та виплату одноразової грошової допомогу у зв`язку зі смертю їх сина, який в позаслужбовий час вживав спиртні напої в культурно-розважальному нічному центрі «МЕТЕЛИК» та у вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння в результаті бійки помер. Приписами статті 16-4 Закону № 2011 не вказано, які саме дії вчинені загиблим, тому вважається вчинення будь яких дій в стані алкогольного сп`яніння.
Також відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивачів, в якому зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог незаконним, а в частині відмови – правильним.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_1 є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 27 січня 1992 року, довідка про склад сім`ї №1901 від 03 жовтня 2018 року, видана Троянівською сільською радою).
Солдат ОСОБА_3 у період з 21 вересня 2016 року по 07 лютого 2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 №8133 від 22 вересня 2017 року; довідкою №103 від 08 жовтня 2018 року ІНФОРМАЦІЯ_4 ) 
ОСОБА_3 , солдат, навідник кулеметного взводу 3-го механізованого батальйону, який проходив службу у Збройних Силах України за контрактом з 15 квітня 2016 року у військовій частині пп НОМЕР_3 згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 польова пошта по стройовій частині за №86 від 21 квітня 2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 15 квітня 2017 року, причина смерті – закрита черепно-мозкова травма згідно лікарського свідоцтва про смерть №35 від 13 квітня 2017 року.
Відповідно до вищевказаного наказу №86 від 21 квітня 2017 року смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта №35 від 01 червня 2017 року, на момент смерті ОСОБА_3 перебував у стані важкої алкогольної інтоксикації; тілесні ушкодження, а саме черепно-мозкова травма, забій головного мозку, спричинені пожиттєво, мали ознаку небезпеки для життя в момент заподіяння, і в даному конкретному випадку призвели до смерті.
Актом службового розслідування від 12 травня 2017 року, затвердженим командиром військової частини НОМЕР_3 польова пошта, встановлено, що навідник кулеметного взводу 3-го механізованого батальйону солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті закритої черепно-мозкової травми, отриманої внаслідок бійки між військовослужбовцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які надмірно вжили алкогольні напої.
Зокрема, з матеріалів службового розслідування вбачається, що 12 квітня 2017 року після закінчення робочого дня група військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_3 солдат військової служби за контрактом ОСОБА_5 , солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 та солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 вирішили відпочити та провести свій позаслужбовий час на власний розсуд, для чого вони відвідали у цивільному одязі культурно-розважальний нічний центр «МЕТЕЛИК», який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Внаслідок надмірного вживання алкогольних напоїв, приблизно о 01.00 годин 13 квітня 2017 року у них виникли суперечки, яка перейшла в бійку, в результаті чого ОСОБА_3 отримав черепно-мозкову травму та о 04.00 годин ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Обставини, за яких військовослужбовець ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які призвели до смерті, встановлені Володимир-Волинським міським судом Волинської області та викладені у вироку від 04 листопада 2019 року у справі №154/1689/17 (1-кп/154/19).
Так, вказаним вироком встановлено, що 13 квітня 2017 року військовослужбовець ОСОБА_4 в позаслужбовий час, будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи групою осіб спільно із невстановленою досудовим розслідуванням особою, під час конфлікту з військовослужбовцем ОСОБА_3 , який виник на ґрунті спільного розпивання алкогольних напоїв, керуючись прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , усвідомлюючи неправомірність своїх дій, умисно наніс ОСОБА_3 не менше 11 ударів руками й ногами в голову та в різні ділянки тіла, внаслідок чого заподіяно останньому тілесні ушкодження у вигляді саден ніг, тулуба, обличчя, синців обличчя, гематом, забійних ран обличчя, а також тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку із крововиливами під мозкові оболонки, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння і в даному конкретному випадку спричинили смерть ОСОБА_3 
04 жовтня 2018 року позивачі звернулись до Волинського обласного військового комісаріату із заявами про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) сина ОСОБА_3 . 
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №105 від 09 серпня 2019 року, батьку та матері ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки причиною смерті військовослужбовця стала черепно-мозкова травма, одержана під час бійки в позаслужбовий час у стані алкогольного сп`яніння в позаслужбовий час. Комісією зазначено, що згідно статті 16-4 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, позивачі звернулися до суду першої інстанції з даним позовом.  
Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення безпосередньо військовослужбовцем ОСОБА_3 кримінального злочину або адміністративного правопорушення та/або дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, що мали своїм наслідком його загибель, у зв`язку з чим висновок відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є помилковим. Визначаючи розмір належної до виплати допомоги та відмовляючи в задоволенні позову в частині, суд виходив з того, що загибель ОСОБА_3 сталась внаслідок вчинення щодо нього умисного злочину іншою особою в період проходження ним військової служби, а не під час безпосереднього виконання службових обов`язків.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.
Статтею 1 Закону України №2011-ХІІ встановлено, що соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За пунктами 1-3 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Відповідно до ч. 1 статті 16-1 Закону № 2011, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Так, за абзацом 2 пункту «а» ч.1 статті 16-2 Закону № 2011, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у  підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Відповідно до ч. 1, 6, 9 статті 16-3 Закону № 2011, одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
При цьому, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (із змінами і доповненнями). (надалі по тексту також - Порядок № 975)
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Оскільки згідно свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Троянівської сільської ради Маневицького району Волинської області від 15 квітня 2017 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, а саме - квітень 2017 року.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 806/2811/18.
Згідно пункту 4 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала: 1) під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) у період проходження військовослужбовцем військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві військовозобов`язаним та резервістом, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.
Частиною 1 статті 16-4 Закону України №2011-ХІІ визначено підстави, за якими призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Нормами цієї статті визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Аналогічні положення містяться в пункті 19 Порядку № 975.
Перелік підстав для відмови у виплати одноразової грошової допомоги, визначений пунктом 19 Порядку № 975, є виключним та не підлягає розширеному тлумаченню.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31 січня 2019 року у справі № 826/6570/17 та від 13 червня 2019 року у справі № 802/1513/18-а.
Як вірно наголошено судом першої інстанції, виплата одноразової грошової допомоги не призначається з підстав, наведених цими нормами, а саме, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння та вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі).
При цьому, сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Тобто, необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 березня 2018 року у справі №813/4502/17 та від 11 квітня 2018 року у справі № 802/1869/17-а.
У даному випадку смерть військовослужбовця не є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ним не вчинялось певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до події, що спричинила його загибель. Так, у ході спеціального службового розслідування було встановлено, що загибель солдата ОСОБА_3 не є наслідком дій, які містять ознаки адміністративного правопорушення, скоєного ним у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до матеріалів службового розслідування, не встановлено також ознак вчинення останнім кримінального правопорушення, або вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, що мали наслідком його смерть, а навпаки доведено, що, незважаючи на вміст алкоголю в крові, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок вчинення злочину іншою особою, що також підтверджується винесеним вироком.
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення безпосередньо військовослужбовцем ОСОБА_3 дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, що мали своїм наслідком його загибель, тому висновок відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є незаконним.
Також колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції та відповідача щодо того, що позивачі неправильно застосовують норми матеріального права та помилково вважають, що нарахуванню та виплаті підлягає грошова допомога у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюється виплата, а не прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому виникло право на отримання такої допомоги.
Крім того, позивачі помилково вважають, що смерть військовослужбовця настала під час виконання ним обов`язків військової служби. 
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі – Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до ч.9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.
За приписами ч.1 статті 5 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовці - громадяни України, які проходять службу на території України, беруть участь у всеукраїнському і місцевих референдумах, обирають і можуть бути обраними до відповідних місцевих рад та інших виборних державних органів згідно з Конституцією України.
Відповідно до статті 24 Закону № 2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається:
1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;
2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;
3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;
4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Отже, наведеними приписами законодавства визначено, з якого часу починається та якою юридичною дією закінчується виконання обов`язків військової служби. Також законодавством визначено, за яких обставин військовослужбовець виконує обов`язки військової служби. Аналізуючи норми законодавства України щодо виконання військового обов`язку, можна дійти висновку, що у всіх інших випадках з моменту початку виконання військового обов`язку до моменту його закінчення (відпустка, навчання у цивільних закладах, лікування та інше) військовослужбовець проходить військову службу, а не виконує обов`язки військової служби.
Зі змісту вищенаведених норм вбачається, що законодавець розмежовує поняття загибелі (смерті) військовослужбовця «під час виконання обов`язків військової служби» та «під час проходження військової служби» в цілях призначення та виплати одноразової грошової допомоги, а розмір допомоги залежить від того, настала смерть під час виконання обов`язків військової служби чи під час проходження військової служби.
Оскільки загибель ОСОБА_3 сталась внаслідок вчинення щодо нього умисного злочину іншою особою в період проходження ним військової служби, а не під час безпосереднього виконання службових обов`язків, що підтверджується висновком службового розслідування, спірний випадок слід відносити до переліку підстав, передбачених пунктом 2 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII.
У свою чергу, п.5 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.
Аналогічні положення містяться у пункті "а" частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII.
При цьому, розмір одноразової грошової допомоги чітко врегульований без будь-якого подвійного розуміння, як про це зазначають позивачі, а саме, розмір одноразової грошової допомоги розраховується, виходячи з кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з урахуванням обставин та дати смерті особи, тобто на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відтак, судом першої інстанції вірно визначено, що позивачі мають право на призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі а саме – станом на 13 квітня 2017 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачі мають право на призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю їх сина – ОСОБА_3 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проходження ним військової служби.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у пункті 6 Протоколу засідання комісії №105 від 09 серпня 2019 року, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги батьку – ОСОБА_2 та матері – ОСОБА_1 військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 .
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). 
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.
Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення даного адміністративного позову.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 03 травня 2022 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       О.О. Беспалов
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев