КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/632/2022                    
                                                     
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022року                                                                місто Київ
                                                                                      справа № 759/18972/21                               
                              
Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                                        суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
 
розглянув у порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ул`яновської О.В., повний текст рішення складено 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-
 
                                                    В С Т А Н О В И В:
В серпні 2021 року позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь:
різницю між вартістю відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 40684,85 грн.; 
судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10908 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 01 травня 2021 року приблизно о 13.35 год. у місті Києві на Брест-Литовському шосе трапилася ДТП за участю автомобіля «RenaultLogan», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який належить ОСОБА_2 та автомобілем «Mazda6», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Вказував, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mazda6», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно полісу №АР/8065785.
Згідно Звіту №16428 від 25 травня 2021 року про визнання вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 115256,99 грн., вартість матеріального збитку становить 74572,14 грн. без урахування ПДВ на запасні частини.
Зазначав, що він звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) з повідомленням про ДТП та подав заяву про страхове відшкодування.
Посилався на те, що АТ «СГ «ТАС» (приватне) листом №13126/9121 від 01 липня 2021 року вказане ДТП визнало страховим випадком та 02 липня 2021 року на його рахунок страховою було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 71303,04 грн. 
26 липня 2021 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) здійснило доплату страхового відшкодування у розмірі 3269,10 грн., отже загалом сума страхового відшкодування, яка була виплачена страховою компанією становить 74572,14 грн.
Позивач вказував на те, що оскільки розмір страхового відшкодування, який сплатило АТ «СГ «ТАС» (приватне) не покриває фактичного розміру шкоди на відновлення пошкодженого автомобіля, оскільки на підставі Звіту №16428 від 25 травня 2021 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 115256,99 грн., а тому вважає, що різницю між вартістю відновлювального ремонту та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 46684,85 грн. повинен відшкодувати відповідач.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  суму відшкодування завданої шкоди у розмірі 40684,85 грн., судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі        5000 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не встановив розміру оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, не встановив чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, що призвело до ухвалення не законного і не обґрунтованого рішення та помилкового висновку суду про те, що позивачем доведено розмір суми збитку, яку відповідно до законодавства має відшкодувати заподіювач шкоди ( ОСОБА_1 ) у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Вказував, що судом першої інстанції безпідставно враховано Звіт №16428 від 25 травня 2021 року та Звіт №38-D/91/6 від 14 липня 2021 року, оскільки вони не відповідають формі та змісту висновку експерта, який би повинен був бути складений за результатами експертного дослідження автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 .
Зазначав, що за наявності спору щодо відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП судом в порушення п.36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.2.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року не взято до уваги те, що експертизу вказаного транспортного засобу взагалі не проведено та реальні збитки, які завдані ОСОБА_2 не встановлено.
Посилався на те, що оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована, отже страхова компанія зобов`язана відшкодувати усю завдану шкоду ДТП у межах страхового ліміту, який відповідно до страхового полісу складає 130000 грн., що відповідає правовій позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006-15-ц та у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц.
Вказував, що судом першої інстанції залишено поза увагою обставину того, що ОСОБА_2 не звертався до страхової компанії AT «CГ«ТАС» щодо відшкодування вартості відновлювального ремонту.
Зазначав, що ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів проведення ремонту автомобіля та розрахунку сум його проведення.
Вважає, що питання стягнення з нього відшкодування може вирішуватись лише після вирішення спору зі страховою компанією, тому такий позов повинен подаватись саме до страхової компанії, а у разі здійснення ремонту пошкодженого автомобіля та надання позивачем відповідних документів, AT «СГ «ТАС» (приватне) зможе переглянути розмір страхового відшкодування, проте позивачем таких дій не було вчинено, отже на даний момент він не є належним відповідачем по справі, а страхову компанію взагалі не було залучено по справи.
10 січня 2022 року від позивача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін.
20 січня 2022 року від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшла відповідь на відзив.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, 01 травня 2021 року приблизно о 13.35 год. у місті Києві на Брест-Литовському шосе трапилася ДТП за участю автомобіля «RenaultLogan», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем «Mazda6», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням              ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Автомобіль «RenaultLogan», д.н.з. НОМЕР_1 належить         ОСОБА_2 .
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мани місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mazda6», д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне)  згідно полісу №АР/8065785.
06 травня 2021 року представником позивача ОСОБА_2 -            ОСОБА_5 було подано до АТ «СГ «ТАС» (приватне) повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування.
На замовлення АТ «СГ «ТАС» (приватне) СОД Береговим В.М. було складено Звіт №16428 від 25 травня 2021 року про визнання вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до якого:
вартість відновлювального ремонту автомобіля становить               115256,99 грн.;
вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ на запасні частини 77922,65 грн.;
вартість матеріального збитку без урахування ПДВ на запасні частини 745272,14.
АТ «СГ «ТАС» (приватне), розглянувши документи стосовно вказаної ДТП, листом від 01 липня 2021 року повідомило позивача про те, що матеріальний збиток, завданий власнику ТЗ «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 згідно Звіту №16428 від 25 травня 2021 року становить 71303,04 грн. без ПДВ на матеріали та запчастини, яка підлягає виплаті та 02 липня 2021 року страховою було здійснено зарахування коштів на рахунок ОСОБА_2 у розмірі 71303,04 грн.  
16 липня 2021 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 звернулася до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із вимогою про здійснення доплати страхового відшкодування у розмірі 3269,10 грн., оскільки сума страхового відшкодування повинна складати 74572,14 грн.
26 липня 2021 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) здійснено доплату суми коштів страхового відшкодування у розмірі 3269,10грн. на рахунок позивача.
Загальна сума страхового відшкодування, яка була перерахована АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_2 становить 74572,14 грн.
16 липня 2021 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 звернулася до ОСОБА_1 із вимогою про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, в якій просила сплати різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 41884,85 грн.
У відповідь на вимогу про відшкодування шкоди, завданої ДТП, 26липня 2021 року відповідач надіслав лист, в якому зазначив, що страховика було своєчасно повідомлено про подію ДТП, ним сплачено матеріальну шкоду, розмір якої не перевищує ліміту відповідальності страховика, а тому у разі проведення відновлювального ремонту із відповідною документацією, звертатися до страховика з приводу виплати коштів, пов`язаних із відновлювальним ремонтом, решта суми, що не покрита страховою виплатою, буде вирішуватися шляхом переговорів.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що оскільки на підставі Звіту №16428 від 25 травня 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «RenaultLogan», д.н.з. НОМЕР_1 перевищує виплачений страховою компанією розмір страхового відшкодування, то саме відповідач повинен відшкодувати різницю між вартістю відновлювального ремонту та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 46684,85 грн. (115256,99 грн. - 74572,14 грн.).
Заперечуючи проти позову 01 листопада 2021 року відповідач подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому вказував на те, що страхова сума (ліміт відповідальності) згідно страхового полісу №АР/8065785 складає 100000 грн., страховою компанією було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 74572,14 грн., яка є меншою ніж 100000 грн., тому позов повинен подаватися до страхової. Зазначав, що у разі здійснення ремонту пошкодженого автомобіля та надання позивачем відповідних документів, АТ «СГ «ТАС» (приватне) зможе переглянути розмір страхового відшкодування, проте позивачем таких дій не було вчинено, отже на даний момент відповідачне є належним відповідачем по справі, а тому даний позво не передбачений законом та не відповідає його нормам, та є необґрунтованим.
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача різницю між вартістю відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 40684,85 грн., суд першої інстанції виходив з того, що вказана різниця має бути відшкодована відповідачем, як безпосереднім завдавачем шкоди, що узгоджується з положеннями статті 1194 ЦК України.
Колегія судів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).
Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
У постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Аналогічні висновки, викладеного Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 у справі №754/1114/15-ц, від 21лютого 2020року у справі №755/5374/18, від 22 квітня 2020 року, у справі №756/2632/17, від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18, від 11 серпня 2021 року у справі №554/8473/19.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).
Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ  (1- Е З), де: С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу.
Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Як вбачається з  Розділу ІV Звіту №16428 від 25 травня 2021 року, складеного СОД ОСОБА_6 вартість відновлювального ремонту автомобіля «RenaultLogan», д.н.з. НОМЕР_1 становить 115256,99 грн., з яких: 
38205 грн. - вартість ремонтно-відновлювальних робіт (Ср);
19614,55 грн. - вартість необхідних для ремонту матеріалів (См);
57437,44 грн. - вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту (Сс).
У Звіті зазначено, що вартість відновлювального ремонту менша ринкової вартості автомобіля.
Вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ) автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 (п.4.3 Розділу ІVЗвіту №16428 від 25 травня 2021 року), оцінювач визначав за формулою: У = Ср+ См+ Сс * (1- Ез) + ВТВ, отже:
У (матеріальний збиток) =  38205 грн. + 19614,55 грн. + 57437,44 грн. * (1-0,65) + 0,00 = 77922,65 грн.
Таким чином, визначаючи вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «RenaultLogan», д.н.з. НОМЕР_1 оцінювач застосував коефіцієнт фізичного зносу складових у розмірі 0,65, що підлягають заміні.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач правомірно звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 , оскільки у нього виникло право на відшкодування шкоди, а саме різниці між вартістю відновлювального ремонту та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 46684,85 грн. 
Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 перевищує виплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування, отже, вказана різниця має бути відшкодована відповідачем, як безпосереднім завдавачем шкоди, що узгоджується з положеннями статті 1194 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем доведено розмір суми збитку, яку відповідно до законодавства має відшкодувати заподіювач шкоди ( ОСОБА_1 ) у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика та не звернув увагу на те, що саме страхова компанія зобов`язана відшкодувати усю завдану шкоду у ДТП у межах страхового ліміту, який відповідно до страхового полісу складає 130000 грн., колегія суддів відхиляє оскільки АТ «СГ «ТАС» (приватне) виплатило на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону №1961-IV, а саме вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, а відтак у страховика АТ «СГ «ТАС» (приватне) не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.
З наведеного слідує, що безпідставним є посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, оскільки в справі №755/18006/15-ц та у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, різні фактичні обставини справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що питання стягнення з відповідача відшкодування може вирішуватись лише після вирішення спору зі страховою компанією, тому такий позов повинен подаватись саме до страхової компанії, а у разі здійснення ремонту пошкодженого автомобіля та надання позивачем відповідних документів, AT«СГ «ТАС» (приватне) зможе переглянути розмір страхового відшкодування, проте позивачем таких дій не було вчинено, отже на даний момент вінне є належним відповідачем по справі, а страхову компанію взагалі не було залучено по справи спростовуються вищевикладеними обставинами справи та нормами законодавства.
Посилання в апеляційнійскарзіна те, що  ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів проведення ремонту автомобіля та розрахунку сум його проведення, колегія суддів вважає є безпідставними, оскільки розмір спричинених позивачу збитків підтверджується Звітом №16428 від 25 травня 2021 року.
За таких обставин, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, обґрунтовано виходив з наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
                                                                                                   
            П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий:
 
Судді: