УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 148/1012/21
провадження № 51– 1201 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2022 року,
встановив:
За вироком  Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2021 року ОСОБА_5 раніше судимого 23 вересня 2020 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, у відповідності до ст. 75 КК звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, 18 березня 2021 року Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту стром на 3 місяці, звільнено з ДУ «Вінницька УВП № 1» по відбуттю покарання 14 вересня 2021 року, засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 березня 2021 більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, визначено ОСОБА_5 покарання у виді 3 років позбавлення волі, зарахувавши  у строк покарання з урахуванням приписів ч. 1 ст. 72 КК повністю відбуте покарання за попереднім вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 березня 2021.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання у виді трьох років позбавлення волі частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2020 та визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2022 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4  порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414  КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, захисник  ОСОБА_4 , обмежившись загальними фразами про порушення, допущені, на його думку, судами першої та апеляційної інстанції, не обґрунтував у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вказаних судових рішень, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
При цьому,  ОСОБА_4  не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного покарання його підзахисному, з огляду на тяжкість вчиненого злочину, обставинами його скоєння та даними про особу засудженого внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65 КК у їх взаємозв`язку.
Викладені захисником у касаційній скарзі доводи стосуються, на його думку, неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, що не є предметом розгляду суду касаційної інстанції. 
Крім того, касаційна скарга захисника не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених у ухвалі цього суду на спростування доводів  його апеляційної скарги.
Крім цього, повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено ст. 436 КПК. Відповідно до її змісту суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак викладені у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають вимогам вищевказаної статті.
Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427  КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд 
постановив:
Залишити касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 без руху і встановити семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                       ОСОБА_2                     ОСОБА_3